Fremsat den 15. marts 2018 af miljø- og fødevareministeren (Esben Lunde Larsen)
Forslag
til
Lov om tilbagebetaling af ulovlig og uforenelig
statsstøtte i forbindelse med afgift til
drikkevandsbeskyttelse1)
§ 1.
Støttemodtagere omfattet af artikel 6, stk. 1, i
Europa-Kommissionens afgørelse af 16. oktober 2017 i sag SA.
32874 skal tilbagebetale ulovlig og uforenelig statsstøtte
til Miljø- og Fødevareministeriet.
§ 2.
Den ulovlige og uforenelige statsstøtte, som skal
tilbagebetales, opgøres i overensstemmelse med artikel 5 i
afgørelsen nævnt i § 1.
Stk. 2. Den
ulovlige og uforenelige statsstøtte, der skal
tilbagebetales, tillægges renter og renters rente i
overensstemmelse med artikel 6, stk. 2 og 3, i afgørelsen
nævnt i § 1 fra det tidspunkt, hvor statsstøtten
var til rådighed for støttemodtageren.
Stk. 3.
Miljø- og fødevareministeren fastsætter
nærmere regler om opgørelse og tilbagebetaling af
ulovlig og uforenelig statsstøtte, administration, frister
m.v.
§ 3.
Miljø- og fødevareministeren træffer
afgørelse om tilbagebetaling af ulovlig og uforenelig
statsstøtte efter denne lov og regler fastsat i
medfør heraf.
§ 4.
Støttemodtagere omfattet af afgørelsen nævnt i
§ 1 skal efter anmodning stille enhver nødvendig
oplysning om støttemodtageren og dennes aktiviteter til
rådighed for miljø- og fødevareministeren.
Stk. 2.
Miljø- og fødevareministeren kan fastsætte
regler om, at skriftlig kommunikation om forhold omfattet af denne
lov eller af regler udstedt i medfør heraf skal foregå
digitalt.
Stk. 3.
Miljø- og fødevareministeren kan fastsætte
regler om digital kommunikation, herunder om anvendelse af bestemte
it-systemer, særlige digitale formater, digital signatur,
opfyldelse af underskriftskrav, at digitale meddelelser anses for
at være kommet frem, når de er tilgængelige for
modtageren, klage, og om undtagelse fra kravet om digital
kommunikation.
§ 5.
Søgsmål til prøvelse af afgørelser
truffet efter denne lov eller regler fastsat i medfør heraf
skal være anlagt inden 3 måneder efter, at
afgørelsen er meddelt støttemodtageren.
Stk. 2.
Miljø- og fødevareministeren kan bemyndige en
statslig myndighed under ministeriet til at udøve de
beføjelser, der i denne lov er tillagt miljø- og
fødevareministeren.
Stk. 3.
Miljø- og fødevareministeren fastsætter regler
om adgangen til at påklage afgørelser, der er truffet
i henhold til bemyndigelse efter stk. 2, herunder om at
afgørelserne ikke skal kunne påklages.
§ 6.
Loven træder i kraft den 1. juli 2018.
§ 7.
Loven gælder ikke for Færøerne og
Grønland.
Bemærkninger til lovforslaget
Almindelige bemærkninger
1. | | | Indledning og formål | 2. | | | Baggrund | 3. | | | Lovforslagets nærmere indhold | | 3.1. | | Tilbagesøgning af ulovlig og
uforenelig statsstøtte | | | 3.1.1. | Gældende ret | | | 3.1.2. | Kommissionens afgørelse | | | 3.1.3. | Miljø- og
Fødevareministeriets overvejelser og lovforslagets
udformning | | 3.2. | | Opgørelse af
tilbagebetalingskravet | | | 3.2.1. | Gældende ret | | | 3.2.2. | Kommissionens afgørelse | | | 3.2.3. | Miljø- og
Fødevareministeriets overvejelser og lovforslagets
udformning | | 3.3. | | Praktisk gennemførelse af
tilbagebetalingen | | | 3.3.1. | Gældende ret | | | 3.3.2. | Kommissionens afgørelse | | | 3.3.3. | Miljø- og
Fødevareministeriets overvejelser og lovforslagets
udformning | 4. | | | Økonomiske og administrative
konsekvenser for det offentlige | 5. | | | Økonomiske og administrative
konsekvenser for erhvervslivet m.v. | 6. | | | Administrative konsekvenser for
borgerne | 7. | | | Miljømæssige
konsekvenser | 8. | | | Forholdet til EU-retten | 9. | | | Hørte myndigheder og organisationer
m.v. | 10. | | | Sammenfattende skema |
|
1. Indledning
og formål
Denne lov har til formål at gennemføre den
tilbagesøgningspligt, som Europa-Kommissionen har
pålagt den danske stat ved Kommissionens afgørelse af
16. oktober 2017 om støtteforanstaltning SA. 32874 (2012/C)
[ex SA. 32874 (2011/NN] iværksat af Danmark ('Kommissionens
afgørelse').
Kommissionens afgørelse har fastslået, at lov nr.
1402 af 27. december 2008 om ændring af lov om vandforsyning
m.v. og lov om miljømål m.v. for vandforekomster og
internationale naturbeskyttelsesområder (Regulering af afgift
til drikkevandsbeskyttelse m.v.) indebar statsstøtte, som
var ulovlig og uforenelig med det indre marked. Kommissionens
afgørelse er optaget som bilag til dette lovforslag.
Med 'tilbagesøgning' forstås i dette lovforslag de
administrative handlinger, som foretages fra myndighedernes side i
forbindelse med gennemførelsen af Kommissionens
afgørelse, hvorimod der med 'tilbagebetaling' forstås
betaling, som foretages af støttemodtagerne. Det skal hertil
bemærkes, at begrebet tilbagebetaling anvendes, uanset at den
ulovlige og uforenelige statsstøtte omfattet af
Kommissionens afgørelse havde karakter af en
afgiftsfritagelse.
2. Baggrund
Ved lov nr. 1402 af 27. december 2008 blev der indført en
afgift på tilladelser til indvinding af grundvand med henblik
på at bruge provenuet herfra til at finansiere
kortlægningen af og indsatsplanlægningen for
områder, der er særligt vigtige for
drikkevandsforsyningen.
Afgiften, som blev beregnet på grundlag af den
mængde vand, der årligt måtte indvindes inden for
rammerne af tilladelsen, udgjorde 0,305 kr. pr. m3 i 2009, 0,315 kr. i 2010 og 0,310 kr.
i 2011.
Afgiftsordningen skulle oprindeligt vare frem til 2017, og
afgiften skulle ifølge lovens § 24 a opkræves i
sin helhed af ejere af almene forsyningsanlæg. Indehavere af
tilladelser til indvinding fra egne anlæg skulle kun betale
en tredjedel af afgiften beregnet på grundlag af den
årlige tilladte indvindingsmængde. Hvis tilladelsen
gjaldt for en mængde på over 25.000 m3, betalte ejeren ifølge §
24 b alene afgift af en tredjedel af 25.000 m3. Tilladelser til indvinding på
over 25.000 m3 var således
fritaget fra afgift for den mængde, der oversteg 25.000
m3. Ifølge § 24 c var
indehavere af indvindingstilladelser på højst 6.000
m3 om året også
fuldstændig fritaget for afgiften.
Afgiftsordningen blev ikke anmeldt til Kommissionen i henhold
til statsstøttereglerne forud for vedtagelsen af lov nr.
1402 af 27. december 2008.
Kommissionen har siden 17. marts 2011 undersøgt, om
afgiftsordningen indebar ulovlig og uforenelig statsstøtte.
Den 21. marts 2012 traf Kommissionen afgørelse om at indlede
den formelle undersøgelsesprocedure i sagen (offentliggjort
i EU-Tidende 2002, C 114, s. 4).
Den 16. oktober 2017 traf Kommissionen endelig afgørelse
i sagen. Kommissionen fandt, at afgiftsordningen indebar ulovlig
statsstøtte, da den ikke var anmeldt og godkendt forud for
vedtagelsen af lov nr. 1402 af 27. december 2008, og fandt
endvidere, at loftet i afgiftsordningen var uforenelig
statsstøtte.
Kommissionens afgørelse pålægger den danske
stat at tilbagesøge den statsstøtte, som er ydet som
følge af, at lovens § 24 b fastsatte et loft over
drikkevandsafgiften for indehavere af private
vandindvindingstilladelser i perioden 2009-2011.
Den danske regering har besluttet ikke at indbringe
Kommissionens afgørelse for EU-Domstolen.
3. Lovforslagets nærmere indhold
3.1. Tilbagesøgning af ulovlig og uforenelig
statsstøtte
3.1.1. Gældende ret
Der er ikke i dansk ret fastsat særlige regler for,
hvordan kommissionsafgørelser, der fastslår, at
statsstøtte, der er ydet af danske myndigheder, er ulovlig
og uforenelig med det indre marked og derfor skal
tilbagesøges, skal gennemføres i dansk ret.
3.1.2. Kommissionens afgørelse
Artikel 4 i Kommissionens afgørelse fastslår, at
den støtte, der følger af loftet over afgiftens
beregningsgrundlag på 25.000 m³ vand, jf. § 24 b i
lovbekendtgørelse nr. 935 af 24. september 2009, er blevet
indført ulovligt af Danmark i strid med artikel 108, stk. 3,
TEUF, da den ikke forudgående blev anmeldt til og godkendt af
Kommissionen, og er støtte, der er uforenelig med det indre
marked. Ifølge afgørelsens artikel 6, stk. 1, skal
Danmark tilbagesøge den omhandlede støtte fra
støttemodtagerne.
Hjemlen for Kommissionens afgørelse er artikel 108, stk.
2, TEUF, hvoraf fremgår, at Kommissionen i tilfælde af,
at den finder, at en støtte ydet af en stat eller med
statsmidler ifølge artikel 107 TEUF er uforenelig med det
indre marked, træffer afgørelse om, at den
pågældende stat skal ophæve eller ændre
støtteforanstaltningen inden for en nærmere fastsat
tidsfrist.
Af artikel 16, stk. 1, i Rådets forordning (EU) 2015/1589
af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af
artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions
funktionsmåde ('procedureforordningen') fremgår det, at
Kommissionen, når den træffer en negativ
afgørelse i sager, hvor der er tildelt ulovlig
statsstøtte, bestemmer, at medlemsstaten skal
tilbagesøge den ulovlige og uforenelige statsstøtte,
medmindre det vil være i modstrid med et generelt princip i
EU-lovgivningen.
Kommissionens afgørelse er rettet til Kongeriget Danmark
og er bindende for den danske stat, jf. artikel 288, stk. 4, TEUF.
Af EU-Domstolens faste praksis følger, at en
afgørelse fra Kommissionen, som pålægger en
medlemsstat at tilbagesøge ulovlig og uforenelig
statsstøtte, ikke er direkte bindende for
støttemodtagerne, men at tilbagesøgningen skal
gennemføres i overensstemmelse med nationale procedurer ved,
at medlemsstaten vedtager bindende foranstaltninger over for
støttemodtagerne, jf. bl.a. EU-Domstolens dom af 19.
december 2013 i sag C-274/12 P, Telefónica, EU:C:2013:852,
præmis 33-35. Denne praksis er kodificeret i artikel 16, stk.
3, i procedureforordningen, hvorefter tilbagebetaling af ulovlig og
uforenelig støtte skal ske i overensstemmelse med
gældende procedurer i den pågældende medlemsstats
nationale ret, jf. EU-Domstolens dom af 11. september 2014 i sag
C-527/12, Kommissionen mod Tyskland, EU:C:2014:2193.
3.1.3. Miljø- og Fødevareministeriets
overvejelser og lovforslagets udformning
Den danske stat er efter Kommissionens afgørelse
forpligtet til at tilbagesøge den ulovlige
statsstøtte, som er ydet ved loftet over
vandindvindingsafgiften i 2009-2011.
Tilbagesøgningen skal foregå i overensstemmelse med
nationale procedurer.
Miljø- og Fødevareministeriet foreslår
på den baggrund, at det fastslås ved lov, at
støttemodtagere omfattet af Kommissionens afgørelse
er forpligtede til at tilbagebetale ulovlig og uforenelig
statsstøtte til Miljø- og Fødevareministeriet,
jf. lovforslagets § 1.
Miljø- og Fødevareministeriet er fortsat i dialog
med Kommissionen med henblik på at afklare, hvilke
støttemodtagere afgørelsen vedrører. Det
vurderes på nuværende tidspunkt og på baggrund af
de hidtidige drøftelser med Kommissionen, at
afgørelsen som udgangspunkt vedrører landbrugs- og
fødevareforarbejdende virksomheder med
indvindingstilladelser på over 25.000 m3.
Efter udmøntning af bekendtgørelsen som
opfølgning på lovforslaget vil det være op til
Miljø- og Fødevareministeriet at identificere de
pågældende støttemodtagere på baggrund af
afgørelsens indhold og oplysninger om indvindingstilladelser
og opkrævninger af vandindvindingsafgifter i den relevante
periode. De pågældende støttemodtagere vil
herefter modtage et afgørelsesgrundlag og have mulighed for
at blive hørt om oplysningsgrundlaget og opgørelsen
af tilbagebetalingskravet.
3.2. Opgørelse af tilbagebetalingskravet
3.2.1. Gældende ret
Der findes ikke i dansk ret regler, som fastlægger,
hvordan statsstøtte, der er erklæret ulovlig og
uforenelig med det indre marked, skal opgøres og
forrentes.
3.2.2. Kommissionens afgørelse
Det beløb, der skal tilbagesøges, og forrentningen
heraf er reguleret i Kommissionens afgørelse.
Kommissionens afgørelse fastslår i artikel 5, at
den støtte, der følger af loftet over afgiftens
beregningsgrundlag på 25.000 m³ vand, jf. § 24 b i
lovbekendtgørelse nr. 935 af 24. september 2009, ikke
udgør statsstøtte, hvis den på det tidspunkt,
den blev ydet, opfylder betingelserne i en forordning vedtaget i
henhold til artikel 2 i Rådets forordning (EF) nr. 994/98 af
7. maj 1998 om anvendelse af artikel 92 og 93 i traktaten om
oprettelse af Det Europæiske Fællesskab på visse
former for horisontal statsstøtte, som finder anvendelse
på tidspunktet for ydelsen af støtten.
Ifølge artikel 2 i forordning nr. 994/98 kan Kommissionen
udstede forordninger om, at en støttetildeling til en enkelt
virksomhed i en given periode, som ikke overstiger et bestemt fast
beløb, er fritaget for underretningspligten i artikel 108,
stk. 3, TEUF.
Kommissionen har i den forbindelse bekræftet over for den
danske regering, at artikel 5 i Kommissionens afgørelse
blandt andet omfatter støtte, der er under
tærskelværdierne i artikel 3 i Kommissionens forordning
(EU) nr. 1408/2013 af 18. december 2013 om anvendelse af artikel
107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions
funktionsmåde på de minimis-støtte i
landbrugssektoren ('de minimis-forordningen for landbrug') og
artikel 3 i Kommissionens forordning (EU) nr. 1407/2013 af 18.
december 2013 om anvendelse af artikel 107 og 108 i traktaten om
Den Europæiske Unions funktionsmåde på de
minimis-støtte ('den generelle de minimis-forordning').
Dette indebærer, at såfremt hele det beløb, en
virksomhed skylder i vandindvindingsafgift som følge af
afgiftsloftet ved 25.000 m3, kan
holdes under støtteloftet i de respektive de
minimis-forordninger, kan det skyldige beløb tildeles som de
minimis-støtte med tilbagevirkende kraft altså med
virkning for perioden 2009-2011.
Artikel 6, stk. 2, i Kommissionens afgørelse
fastslår derudover i overensstemmelse med
procedureforordningens artikel 16, stk. 2, at den støtte,
der skal tilbagesøges, skal pålægges renter fra
det tidspunkt, hvor den blev udbetalt til støttemodtagerne,
og indtil den er blevet tilbagebetalt.
Beløbet beregnes ifølge afgørelsens artikel
6, stk. 3, med renters rente i overensstemmelse med kapitel V i
Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om
gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999
om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens
artikel 93 (herefter 'gennemførelsesforordningen'). Det
betyder, at tilbagebetalingskravene skal tillægges renter i
overensstemmelse med gennemførelsesforordningen svarende til
den sats, som Kommissionen har offentliggjort for hvert af de
år, hvor støtten i form af loftet over
vandindvindingsafgiften er ydet.
3.2.3. Miljø- og Fødevareministeriets
overvejelser og lovforslagets udformning
Miljø- og Fødevareministeriet foreslår, at
der optages en bestemmelse i loven, som fastslår, at den
ulovlige og uforenelige statsstøtte, som skal
tilbagesøges, opgøres i overensstemmelse med
Kommissionens afgørelse, jf. lovforslagets § 2.
Miljø- og Fødevareministeriet finder, at
muligheden for at reducere tilbagesøgningsbeløbet
mest muligt ved anvendelse af de minimis-reglerne bør
benyttes fuldt ud, og at miljø- og fødevareministeren
derfor bør bemyndiges til at fastsætte nærmere
regler herfor.
Miljø- og Fødevareministeriet foreslår i den
forbindelse, at der fastsættes regler om, at
tilbagebetalingen sker med fradrag af eventuel de
minimis-støtte, således at støttemodtagere
alene er forpligtet til at tilbagebetale støttebeløb
i det omfang, sådanne støttebeløb ikke kan
omfattes af de minimis-forordningen for landbrug eller den
generelle de minimis-forordning.
Miljø- og Fødevareministeriet finder endvidere, at
der skal indsættes en bestemmelse i loven om, at
tilbagebetalingskravet opgøres med renter, som beregnes fra
den dag, hvor statsstøtten var til rådighed for den
pågældende støttemodtager, hvilket ifølge
Kommissionens praksis om statsstøtte i form af særlige
skattefordele, er den dag i det pågældende
skatteår, hvor den højere skat skulle have været
betalt i fravær af den ulovlige og uforenelige
statsstøtte.
3.3. Praktisk
gennemførelse af tilbagebetalingen
3.3.1. Gældende ret
Der findes i dag ikke regler, som fastlægger, hvordan den
statsstøtte, der er erklæret ulovlig og uforenelig af
Kommissionen, rent praktisk skal tilbagesøges.
3.3.2. Kommissionens afgørelse
Kommissionens afgørelse fastslår i artikel 7, at
tilbagesøgningen skal iværksættes
øjeblikkeligt og effektivt, og at den danske stat skal
efterkomme afgørelsen senest fire måneder efter
meddelelsen deraf. Hvis Kommissionens afgørelse ikke
efterleves inden for den givne tidsfrist, kan Kommissionen
indbringe den danske stat for EU-Domstolen efter proceduren i
artikel 108, stk. 2, 2. pkt., TEUF. Generelt har Kommissionen i
praksis accepteret, at den nævnte frist på fire
måneder forlænges.
Procedureforordningens artikel 16, stk. 3, bestemmer
tilsvarende, at tilbagebetalingen skal ske omgående og i
overensstemmelse med gældende procedurer i den
pågældende medlemsstats nationale ret, forudsat at
disse giver mulighed for omgående og effektiv
gennemførelse af Kommissionens afgørelse. Til det
formål skal medlemsstaterne træffe alle
nødvendige foranstaltninger, som er til rådighed i
deres respektive retssystemer, dog med forbehold for
EU-lovgivningen.
3.3.3. Miljø- og Fødevareministeriets
overvejelser og lovforslagets udformning
Miljø- og Fødevareministeriet har løbende
været i dialog med Kommissionen om gennemførelsen af
afgørelsen, herunder om behovet for
fristudsættelse.
Miljø- og Fødevareministeriet finder, at den
administrative proces for gennemførelsen af Kommissionens
afgørelse bør være så enkel som mulig,
samtidig med at den sikrer, at støttemodtagerne inden for
rammerne af Kommissionens afgørelse er omfattet af de
almindelige forvaltningsretlige regler og principper.
Da tilbagesøgningsprocessen tilrettelægges i dialog
med Kommissionen, og da der kan opstå løbende behov
for tilpasninger i den måde, hvorpå Danmark
gennemfører afgørelsen, foreslås de
nærmere regler herom fastsat i en bekendtgørelse.
Det er Miljø- og Fødevareministeriets forventning,
at processen i videst muligt omfang skal understøttes af de
digitale løsninger, som det er muligt at tilvejebringe inden
for kort tid. Det betyder, at henvendelser til
støttemodtagerne skal kunne ske digitalt, og at
miljø- og fødevareministeren i øvrigt
bør kunne udstede nærmere regler om digital
behandling, herunder at støttemodtagernes besvarelser og
erklæringer skal afgives digitalt ved hjælp af
selvbetjeningsløsninger. Det foreslås derfor, at
miljø- og fødevareministeren bemyndiges til at
udstede forskellige typer af regler om digital kommunikation.
Afgørelserne vil som udgangspunkt ikke bero på en
kompliceret juridisk vurdering, idet det afgørende for selve
tilbagebetalingsforpligtelsen er, om støttemodtageren er
omfattet af Kommissionens afgørelse. Dette forhold kan
konstateres enkelt på baggrund af registerdata m.v. Det
forudsættes, at støttemodtagerne får lejlighed
til at blive hørt om opgørelsen af det
støttebeløb, der kræves tilbagebetalt, inden
der træffes afgørelse. Endelig er det forventningen,
at der for langt størstedelen af støttemodtagernes
vedkommende slet ikke vil være noget tilbagebetalingskrav som
følge af anvendelsen af de minimis-reglerne.
Miljø- og Fødevareministeriet finder, at en
effektiv gennemførelse af Kommissionens afgørelse
understøttes bedst ved dels at gøre det muligt at
afskære rekursbehandling af afgørelser om
tilbagebetaling, og dels at betinge domstolsprøvelse af, at
sagerne indbringes inden for en nærmere fastsat frist.
4. Økonomiske og administrative konsekvenser for
det offentlige
Lovforslaget vurderes at have positive økonomiske
konsekvenser for staten i form af tilbagebetaling af ulovlig og
uforenelig statsstøtte. Der findes på nuværende
tidspunkt ikke en præcis opgørelse over, hvor stort et
beløb, der samlet vil skulle tilbagebetales med renter, og
det er i den forbindelse usikkert, hvor stort et beløb der
vil kunne ydes som forenelig de minimis-støtte. Det er dog
på nuværende tidspunkt forventningen, at der vil
være tale om et beløb på samlet set ca. 1,6 mio.
kr., som skal tilbagebetales.
Lovforslaget vil have negative økonomiske konsekvenser
for staten i form af udgifter til etableringen af de digitale
løsninger, som skal understøtte administrationen i
forbindelse med den praktiske gennemførelse af Kommissionens
afgørelse. Der findes på nuværende tidspunkt
ikke en præcis opgørelse over, hvor stor en udgift,
der vil være tale om, men det er forventningen, at denne vil
udgøre et samlet beløb på ca. 0,5 - 1,5 mio.
kr.
Der vil samtidigt være negative administrative
konsekvenser i form af den praktiske administration af
tilbagesøgningen. Der findes på nuværende
tidspunkt ikke en præcis opgørelse over, hvor mange
ressourcer der skal anvendes hertil, men det er forventningen, at
der i 2018 vil være tale om ca. 3 årsværk samlet
set i Miljø- og Fødevareministeriet.
De bevillingsmæssige konsekvenser af lovforslaget er ikke
indarbejdet på finansloven for 2018. Hjemlen til at disponere
over udgifter som følge af lovforslaget i 2018
tilvejebringes i medfør af finanslovens § 45.
Tabel
1. De bevillingsmæssige
konsekvenser af lovforslaget er vist i tabellen |
|
Konto (Mio. kr.) | Bevillingsmæssige konsekvenser
(optages på TB18) | § 24.51.01.10 Miljøstyrelsen
(Driftsbev.) | | Udgift | 1,5 | Indtægt | -1,6 |
|
Lovforslaget har ingen økonomiske
eller administrative konsekvenser for kommunerne eller
regionerne. | |
|
5. Økonomiske og administrative konsekvenser for
erhvervslivet m.v.
Lovforslaget vurderes at have negative økonomiske
konsekvenser for erhvervslivet i form af tilbagebetaling af ulovlig
og uforenelig statsstøtte. Der findes på
nuværende tidspunkt ikke en præcis opgørelse
over, hvor stort et beløb der samlet vil skulle
tilbagebetales med renter, og det er i den forbindelse usikkert,
hvor stort et beløb der vil kunne ydes som forenelig de
minimis-støtte. Det er dog på nuværende
tidspunkt forventningen, at der vil være tale om et
beløb på samlet set under 4 mio. kr.
Lovforslagets vurderes at have negative administrative
konsekvenser for erhvervslivet i form af administration i
forbindelse med gennemførelsen af Kommissionens
afgørelse om tilbagesøgning af ulovlig og uforenelig
statsstøtte. Miljøstyrelsen er i fortsat dialog med
Kommissionen med henblik på at afklare, hvilke
støttemodtagere der er omfattet af Kommissionens
afgørelse. Tilbagesøgningen vurderes på det
foreliggende grundlag at indebære, at ca. 7.500
berørte landbrugs- og fødevareforarbejdende
virksomheder bl.a. skal besvare spørgsmål om, hvorvidt
de har modtaget anden støtte, der kan bringe deres samlede
støtte op over loftet for de minimis-støtte. Det kan
f.eks. ske ved, at de tilbagesender en udfyldt erklæring. Der
arbejdes på at gennemføre tilbagesøgningen ved
en digital løsning og en eventuel opkrævning gennem
Virk.dk. Det skønnes, at en sådan proces vil reducere
de administrative konsekvenser for erhvervslivet til et
minimum.
Lovforslaget har været forelagt Erhvervsstyrelsens Team
Effektiv Regulering (TER). TER vurderer, at lovforslaget
medfører administrative konsekvenser under 4 mio. kr.
årligt, hvorefter der ikke er behov for en nærmere
kvantificering.
6. Administrative konsekvenser for borgerne
Lovforslaget har ingen administrative konsekvenser for
borgerne.
7. Miljømæssige konsekvenser
Lovforslaget har ingen miljømæssige
konsekvenser.
8. Forholdet
til EU-retten
Loven har til formål at gennemføre Kommissionens
afgørelse om tilbagesøgning af ulovlig og uforenelig
statsstøtte i forbindelse med afgift til
drikkevandsbeskyttelse.
9. Hørte myndigheder og organisationer
m.v.
Et udkast til lovforslag har i perioden fra den 7. februar 2018
til 16. februar 2018 været sendt i høring hos
følgende myndigheder og organisationer m.v.:
Advokatsamfundet/Advokatrådet, Bæredygtig Landbrug,
Danmarks Naturfredningsforening, Dansk Akvakultur, Dansk
Arbejdsgiverforening, Dansk Erhverv, Dansk Gartneri, Dansk
Industri, Dansk Landbrugsrådgivning, Danske Advokater, DANVA,
Det Økologiske Råd, Forbrugerrådet, Foreningen
af Statsautoriserede Revisorer, Foreningen af Rådgivende
Ingeniører, Foreningen af Vandværker i Danmark, GEUS,
HOFOR, KL, Københavns Universitet, Landbrug &
Fødevarer, SEGES og Økologisk Landsforening.
| Positive konsekvenser/mindre udgifter
(hvis ja, angiv omfang) | Negative konsekvenser/merudgifter (hvis
ja, angiv omfang) | Økonomiske konsekvenser for stat,
kommuner og regioner | Lovforslaget vurderes at have positive
økonomiske konsekvenser for staten i form af tilbagebetaling
af ulovlig og uforenelig statsstøtte på forventet ca.
1,6 mio. kr. | Lovforslaget vil have negative
økonomiske konsekvenser for staten i form af udgifter til
etableringen af de digitale løsninger på ca. 0,5 mio.
kr. | Administrative konsekvenser for stat,
kommuner og regioner | Ingen | Lovforslaget vil have negative
administrative konsekvenser for staten i form af den praktiske
administration af tilbagesøgningen i 2018 på 3
årsværk i Miljø- og
Fødevareministeriet. | Økonomiske konsekvenser for
erhvervslivet | Ingen | Lovforslaget vurderes at have negative
økonomiske konsekvenser for erhvervslivet i form af
tilbagebetaling af ulovlig og uforenelig statsstøtte
på under 4 mio. kr. | Administrative konsekvenser for
erhvervslivet | Ingen | Lovforslaget vurderes at have ubetydelige
negative administrative konsekvenser for erhvervslivet i form af
administration i forbindelse med gennemførelsen af
Kommissionens afgørelse. | Administrative konsekvenser for
borgerne | Ingen | Ingen | Miljømæssige
konsekvenser | Ingen | Ingen | Forholdet til EU-retten | Loven har til formål at
gennemføre Kommissionens afgørelse om
tilbagesøgning af ulovlig og uforenelig statsstøtte i
forbindelse med afgift til drikkevandsbeskyttelse. | Er i strid med de fem principper for
implementering af erhvervsrettet EU-regulering (sæt X) | Ja | Nej X |
|
Bemærkninger til lovforslagets
enkelte bestemmelser
Til §
1
Det foreslås med bestemmelsen, at støttemodtagere
omfattet af artikel 6, stk. 1, i Europa-Kommissionens
afgørelse af 16. oktober 2017 i sag SA. 32874 skal
tilbagebetale ulovlig og uforenelig statsstøtte til
Miljø- og Fødevareministeriet
Denne bestemmelse gennemfører artikel. 6, stk. 1, i
Kommissionens afgørelse, efter hvilken Danmark skal
tilbagesøge den ulovlige og uforenelige statsstøtte,
der er omfattet af artikel 4 i afgørelsen. Pligten til at
tilbagebetale efter loven påhviler den virksomhed, der har
modtaget statsstøtten. Hvis denne virksomhed ikke
længere eksisterer eller ikke kan betale, afgøres det
efter almindelige formueretlige regler, i hvilket omfang andre
juridiske eller fysiske personer hæfter eller kan
gøres ansvarlige.
Miljø- og Fødevareministeriet er fortsat i dialog
med Kommissionen med henblik på at afklare, hvilke
støttemodtagere afgørelsen vedrører. Det
vurderes på nuværende tidspunkt og på baggrund af
de hidtidige drøftelser med Kommissionen, at
afgørelsen som udgangspunkt vedrører landbrugs- og
fødevareforarbejdende virksomheder med
indvindingstilladelser på over 25.000 m3.
Ud over den pligt, der fremgår af procedureforordningens
artikel 16, stk. 1, for medlemsstaterne til at tilbagesøge
ulovlig statsstøtte, bemærkes, at det generelt
følger af opbygningen af artikel 107, stk. 1, TEUF, at
statsstøtte er konkurrencefordrejende. Det følger
derfor af EU-Domstolens praksis, eksempelvis sag C-5/89,
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod
Forbundsrepublikken Tyskland, EU:C:1990:320, at en
støttemodtager principielt ikke kan have nogen berettiget
forventning om, at en modtaget statsstøtte har været
lovlig, medmindre statsstøtten er blevet ydet efter
proceduren i artikel 108 TEUF og Rådets forordning (EU)
2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for
anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde (eller tidligere forordninger, herunder
forordning nr. 994/98). Det ændrer ikke herpå, at
støtteforanstaltningen følger af en utvetydig
national retsregel, eller at fejlen ene og alene må
tilskrives medlemsstaten.
Det foreslås samtidig med bestemmelsen, at den ulovlige og
uforenelige statsstøtte skal tilbagebetales til
Miljø- og Fødevareministeriet.
Til §
2
Det foreslås i stk. 1, at den
ulovlige og uforenelige statsstøtte, som skal
tilbagebetales, opgøres i overensstemmelse med artikel 5 i
afgørelsen nævnt i § 1.
Af den nu ophævede § 24 b, stk. 1, i lov om
vandforsyning m.v., som blev indført ved lov nr. 1402 af 27.
december 2008, fremgik, at ejere af andre
vandindvindingsanlæg end almene vandforsyningsanlæg
alene skulle betale afgift af en tredjedel af den tilladte
årlige indvindingsmængde, der i tilknytning til
anlægget pr. 1. januar i opkrævningsåret fremgik
af vandindvindingstilladelsen. Af den nu ophævede § 24,
stk. 2, fremgik desuden, at hvis et eller flere
vandindvindingsanlæg omfattet af § 24 b, stk. 1, havde
samme ejer og den samlede tilladte årlige
indvindingsmængde i opkrævningsåret oversteg
25.000 m3, skulle der alene betales afgift af en tredjedel af
25.000 m3.
Da beskatning blev foretaget på grundlag af den tilladte
indvindingsmængde, uden at der blev taget hensyn til deres
faktiske forbrug, er det er således den tilladte
indvindingsmængde og ikke den faktisk indvundne mængde
vand, der danner grundlag for beregningen af
tilbagebetalingskravet. Da indehavere af tilladelser til indvinding
fra andre anlæg end almene vandindvindingsanlæg kun
skulle betale en tredjedel af afgiften, beregnet på grundlag
af den årlige tilladte indvindingsmængde, vil den
beregnede støtte skulle reduceres tilsvarende.
Af Kommissionens afgørelse fremgår, at afgiften,
som blev beregnet på grundlag af den mængde vand, der
årligt måtte indvindes inden for rammerne af
tilladelsen, udgjorde 0,305 kr. pr. m3 i 2009, 0,315 kr. i 2010 og 0,310 kr.
i 2011, altså et gennemsnit på 0,310 kr. pr. m3. Dermed kan støtten
opgøres til et beløb på i gennemsnit 0,310 kr.
pr. m3 af
vandindvindingstilladelser på mere end 25.000 m3 vand.
Kommissionens afgørelse fastslår samtidig i artikel
5, at den støtte, der følger af loftet over afgiftens
beregningsgrundlag på 25.000 m³ vand, ikke udgør
statsstøtte, hvis den på det tidspunkt, den blev ydet,
opfylder betingelserne i en forordning vedtaget i henhold til
artikel 2 i forordning nr. 994/98, som finder anvendelse på
tidspunktet for ydelsen af støtten.
Kommissionen har i den forbindelse bekræftet over for den
danske regering, at artikel 5 i Kommissionens afgørelse
blandt andet omfatter støtte, der er under
tærskelværdierne i artikel 3 i de minimis-forordningen
for landbrug på 15.000 EUR og i artikel 3 i den generelle de
minimis-forordning på 200.000 EUR.
De nævnte forordninger indeholder en række
yderligere materielle og formelle betingelser, som inden for
rammerne af Kommissionens afgørelse vil skulle påses
og overholdes ved tildeling af de minimis-støtte i
forbindelse med tilbagesøgningen af den ulovlige og
uforenelige statsstøtte. Dette indebærer bl.a., at de
berørte virksomheder skal indsende erklæringer om
tidligere modtaget de minimis-støtte i årene
2007-2013, at den udbetalende myndighed skal registrere
udbetalingen og gemme oplysningerne i 10 år, og at
myndigheden på baggrund af virksomhedens erklæring skal
kontrollere, om støtteloftet overskrides. De nærmere
forudsætninger for overholdelsen af disse retningslinjer
fastsættes i regler udstedt i medfør af lovforslagets
§ 2, stk. 3, og der henvises til
bemærkningerne hertil nedenfor.
Efter afgørelse om tilbagebetaling efter dette lovforslag
er truffet, vil beløbet blive opkrævet og eventuelt
inddrevet efter lov om inddrivelse af gæld til det
offentlige, jf. lovbekendtgørelse nr. 29 af 12. januar 2015
med senere ændringer. Miljø- og
fødevareministeren eller den, ministeren bemyndiger hertil,
forestår beregning og opgørelse af fordringer og
udsendelse af opkrævninger efter § 2, stk. 2, i lov om
inddrivelse af gæld til det offentlige. Herudover kan
miljø- og fødevareministeren eller den, ministeren
bemyndiger hertil, på skyldnerens anmodning tillade
afdragsvis betaling eller henstand med betalingen efter § 2,
stk. 3, 2. pkt., i lov om inddrivelse af gæld til det
offentlige i overensstemmelse med almindelig praksis efter
bestemmelsen. Når betalingsfristen er overskredet, og
sædvanlig rykkerprocedure forgæves er
gennemført, overdrages fordringen til
restanceinddrivelsesmyndigheden, jf. § 2, stk. 3, 1. pkt., i
lov om inddrivelse af gæld til det offentlige.
Det foreslås i stk. 2, at den
ulovlige og uforenelige statsstøtte, der skal
tilbagebetales, tillægges renter og renters rente i
overensstemmelse med artikel 6, stk. 2 og 3, i afgørelsen
nævnt i § 1 fra det tidspunkt, hvor statsstøtten
var til rådighed for støttemodtageren.
Formålet med tilbagebetaling er ifølge
gennemførelsesforordningen at genskabe den situation, der
bestod, før den ulovlige og uforenelige statsstøtte
blev ydet. For at sikre en ensartet behandling af
støttemodtagere bør fordelen måles objektivt
fra det tidspunkt, hvor støtten blev stillet til
rådighed for den støttemodtagende virksomhed,
således at der ikke tages hensyn til resultatet af eventuelle
forretningsmæssige beslutninger, virksomheden
efterfølgende måtte have truffet.
For så vidt angår skattefordele følger det af
Kommissionens praksis, at denne har været til rådighed
fra den dag i det pågældende skatteår, hvor den
højere skat skulle have været betalt i fravær af
den ulovlige og uforenelige statsstøtte, jf. eksempelvis
Kommissionens afgørelse overfor Belgien af 11. januar 2016 i
sag SA. 37667, pkt. 207.
Kommissionen offentliggør ifølge
gennemførelsesforordningens artikel 10 de aktuelle og
relevante tidligere rentesatser for tilbagebetaling af
statsstøtte i Den Europæiske Unions Tidende og til
orientering på internettet.
Det fremgår af gennemførelsesforordningens artikel
11, stk. 1, at den rentesats, der skal anvendes, er den
gældende sats på den dato, hvor den ulovlige
støtte første gang blev stillet til rådighed
for støttemodtageren.
Det fremgår endvidere af
gennemførelsesforordningens artikel 11, stk. 3, at den
omhandlede rentesats anvendes i hele perioden, indtil
tilbagebetaling sker. Hvis der er gået mere end et år
mellem den dato, hvor den ulovlige støtte første gang
blev stillet til støttemodtagerens rådighed, og datoen
for tilbagebetalingen af støtten, beregnes rentesatsen
imidlertid på ny med årlige intervaller, idet der tages
udgangspunkt i den gældende sats på tidspunktet for den
nye beregning.
Det foreslås i stk. 3, at
miljø- og fødevareministeren fastsætter
nærmere regler om opgørelse og tilbagebetaling af
ulovlig og uforenelig statsstøtte, administration, frister
m.v.
Den foreslåede bestemmelse udgør en bemyndigelse
til miljø- og fødevareministeren til at
fastsætte de nærmere regler om opgørelse og
tilbagebetaling af ulovlig og uforenelig statsstøtte efter
denne lov. Da tilbagesøgningsprocessen tilrettelægges
i dialog med Kommissionen, og da der kan opstå behov for
løbende tilpasninger i den måde, hvorpå Danmark
gennemfører afgørelsen, foreslås de
nærmere regler herom fastsat i en bekendtgørelse.
I den forbindelse forudsættes det, at der fastsættes
regler om de minimis-støtte, som i overensstemmelse med de
minimis-forordningen for landbrug og den generelle de
minimis-forordning og inden for rammerne af Kommissionens
afgørelse fastslår, at der gives
støttemodtageren en skriftlig meddelelse om det potentielle
støttebeløb og om, at støtten har karakter af
de minimis-støtte, samt at der inden støtten ydes,
indhentes en erklæring fra støttemodtageren om
eventuel anden de minimis-støtte, som
støttemodtageren har modtaget i perioden 2007-2013.
Det forudsættes samtidig, at der fastsættes regler
om den praktiske administration af tilbagebetalingen, som supplerer
den foreslåede § 4, efter
hvilken miljø- og fødevareministeren fastsætter
regler om digital kommunikation, samt at der i den forbindelse
fastsættes frister for kommunikationen mellem parterne. Den
administrative og digitale model for sagsbehandlingen er under
fortsat overvejelse, men det er forudsætningen, at denne skal
understøtte en smidig og effektiv gennemførelse af
Kommissionens afgørelse samtidig med, at den skal være
så lidt byrdefuld som muligt over for støttemodtagerne
samt sikre overholdelsen af de almindelige forvaltningsretlige
regler og principper.
Til §
3
Det foreslås, at miljø- og
fødevareministeren træffer afgørelse om
tilbagebetaling af ulovlig og uforenelig statsstøtte efter
denne lov og regler fastsat i medfør heraf.
Med den foreslåede bestemmelse lægges kompetencen
til at træffe afgørelse om tilbagebetaling af den
ulovlige og uforenelige statsstøtte hos miljø- og
fødevareministeren, eller den som ministeren bemyndiger
hertil efter den foreslåede § 5, stk. 2.
Det vil med den foreslåede bestemmelse således
være op til miljø- og fødevareministeren, eller
den som ministeren bemyndiger hertil efter den foreslåede
§ 5, stk. 2, at udpege støttemodtagerne på
baggrund af indholdet af Kommissionens afgørelse,
oplysninger om indvindingstilladelser og opkrævninger af
vandindvindingsafgifter i den relevante periode, samt at
opgøre tilbagebetalingskravet, se hertil
bemærkningerne til den foreslåede § 1.
Det følger af forvaltningsloven og forvaltningsretlige
principper, at de pågældende støttemodtagere vil
blive hørt over et udkast til afgørelse, inden der
træffes endelig afgørelse i sagen.
Sagsbehandlingen vil i den forbindelse være underlagt de
almindelige forvaltningsretlige regler og principper bortset fra,
at miljø- og fødevareministeren efter den
foreslåede § 5, stk. 3, vil
kunne fastsætte regler om, at afgørelser, der er
truffet efter bemyndigelse i henhold til den foreslåede
§ 5, stk. 2, ikke skal kunne påklages til miljø-
og fødevareministeren.
Til §
4
Det foreslås i stk. 1, at
støttemodtagere omfattet af afgørelsen nævnt i
§ 1 skal efter anmodning stille enhver nødvendig
oplysning om støttemodtageren og dennes aktiviteter til
rådighed for miljø- og fødevareministeren
Bestemmelsen skal sikre, at miljø- og
fødevareministeren kan gennemføre en effektiv
administration af tilbagebetaling af ulovlig og uforenelig
statsstøtte efter denne lov og i den forbindelse have adgang
til alle relevante oplysninger fra støttemodtagere omfattet
af Kommissionens afgørelse. Dette kan eksempelvis være
regnskaber og bilag, dokumentation for anden de
minimis-støtte, oplysninger om ejerforhold m.v.
Retsvirkningen af manglende dokumentation fra
støttemodtageren vil være, at miljø- og
fødevareministeren må træffe afgørelse
på grundlag af de oplysninger, som foreligger. Udgangspunktet
vil her være, at der skal ske tilbagebetaling af det fulde
opgjorte tilbagebetalingspligtige beløb, om
nødvendigt ved inddrivelse efter reglerne om lov om
inddrivelse af gæld til det offentlige.
Det foreslås i stk. 2, at
miljø- og fødevareministeren kan fastsætte
regler om, at skriftlig kommunikation om forhold omfattet af denne
lov eller af regler udstedt i medfør heraf skal foregå
digitalt, herunder at de i stk. 1 nævnte oplysninger skal
indgives digitalt.
Bemyndigelsen påtænkes udnyttet således, at
pligten til at kommunikere digitalt i forbindelse med denne lov
eller af regler udstedt i medfør heraf også omfatter
kommunikation med en rådgiver, partsrepræsentant eller
bisidder, som f.eks. en konsulent, advokat eller lignende, der
optræder på støttemodtagerens vegne i
forbindelse med tilbagesøgningen.
Kravet indebærer blandt andet, at skriftlige henvendelser
m.v. om forhold, som er omfattet af denne lov eller af regler, som
er udstedt i medfør af denne lov, ikke anses for modtaget,
hvis de afsendes på anden vis end den foreskrevne digitale
måde.
Det foreslås i stk. 3, at
miljø- og fødevareministeren kan fastsætte
regler om digital kommunikation, herunder om anvendelse af bestemte
it-systemer, særlige digitale formater, digital signatur,
opfyldelse af underskriftskrav, at digitale meddelelser anses for
at være kommet frem, når de er tilgængelige for
modtageren, klage, og om undtagelse fra kravet om digital
kommunikation.
Af den bekendtgørelse, der udmønter bemyndigelsen,
vil det fremgå, hvem der omfattes af pligten til at
kommunikere digitalt og om hvilke forhold og på hvilken
måde.
Der vil efter forslaget kunne stilles krav om, at
støttemodtagere oplyser en e-mailadresse, som ministerierne
kan anvende til kontakt i forbindelse med behandlingen af en
konkret sag eller henvendelse.
Der vil også kunne stilles krav om anvendelse af digital
signatur eller lignende i forbindelse med andre former for digital
kommunikation, eksempelvis via digitale
selvbetjeningsløsninger, så der er sikkerhed for, at
afsenderen er den, som vedkommende giver sig ud for at
være.
Der kan efter forslaget ved bekendtgørelse stilles krav
om, at støttemodtagerne skal anvende bestemte it-systemer og
særlige digitale formater for at sikre, at de modtagne
oplysninger kan håndteres.
Herudover vil det være muligt for støttemodtagere
efter ansøgning at opnå dispensation fra kravet om
digital kommunikation. Dispensation vil kun undtagelsesvist blive
givet, f.eks. til støttemodtagere, der bor i områder,
hvor det er teknisk problematisk at koble sig på internettet,
eller hvis støttemodtageren i anden forbindelse er undtaget
fra kravet om digital kommunikation. Der vil efter forslaget
endvidere kunne fastsættes regler om klage over
afgørelser om dispensation, herunder at klageadgangen
afskæres.
Det foreslås endvidere fastlagt, hvornår en digital
meddelelse må anses for at være kommet frem til
adressaten for meddelelsen. Det er i den forbindelse
forudsætningen, at meddelelsen i overensstemmelse med
almindelig praksis anses for at være kommet frem til
adressaten for meddelelsen, når den er tilgængelig for
adressaten. Meddelelsen anses for at være tilgængelig
for adressaten fra det tidspunkt, hvor adressaten har mulighed for
at gøre sig bekendt med indholdet af meddelelsen. Det er
således uden betydning, om eller hvornår adressaten
gør sig bekendt med indholdet af meddelelsen. Det vil sige
med samme retsvirkninger som fysisk post, der anses for at
være kommet frem, når den pågældende
meddelelse m.v. er lagt i modtagerens fysiske postkasse. Det er i
denne forbindelse uden betydning, om adressaten har bragt sig i
stand til at tilgå meddelelsen.
Kan modtagelsestidspunktet for en digital meddelelse til en
myndighed ikke fastlægges som følge af problemer med
myndighedens it-system eller andre lignende problemer, må
meddelelsen anses for at være kommet frem på det
tidspunkt, hvor meddelelsen blev afsendt, hvis der kan fremskaffes
pålidelige oplysninger om afsendelsestidspunktet. Det vil
således ikke kunne komme virksomheden til skade, at
indberetning modtages efter fristens udløb, hvis dette
skyldes systemnedbrud hos myndigheden.
For at der ikke skal kunne opstå tvivl om, at
støttemodtagere kan opfylde underskriftskravet på
anden måde end ved personlig underskrift, foreslås det,
at der indsættes en bestemmelse om, at underskriftskravet kan
opfyldes ved, at underskriveren anvender en teknik, der sikrer
entydig identifikation af den pågældende, f.eks.
digital signatur.
Til §
5
Det foreslås i stk.1, at
søgsmål til prøvelse af afgørelser efter
denne lov eller regler fastsat i medfør heraf skal
være anlagt inden 3 måneder efter, at afgørelsen
er meddelt støttemodtageren.
Fristen på 3 måneder for at indbringe
søgsmål til prøvelse af afgørelser efter
denne lov eller regler fastsat i medfør heraf foreslås
indsat for at understøtte en effektiv gennemførelse
af Kommissionens afgørelse, således at der ikke efter
fristens udløb kan rejses tvivl om det beløb, der
skal tilbagebetales. Fristen beregnes fra den dag, hvor
afgørelsen om tilbagebetaling af ulovlig og uforenelig
statsstøtte er meddelt støttemodtageren, og et
søgsmål til prøvelse heraf skal således
være anlagt senest 3 måneder efter dette tidspunkt.
Det skal i den forbindelse bemærkes, at de
foreslåede regler ikke afskærer adgangen til at
få sager genoptaget efter almindelige forvaltningsretlige
principper, ligesom de ikke afskærer muligheden for klage til
Folketingets Ombudsmand. Der er desuden ikke tale om en
indholdsmæssig indskrænkning i
domstolsprøvelsen, men alene en tidsmæssig.
Det bemærkes i den forbindelse, at det følger af
EU-retten, at danske domstole ikke har kompetence til at
prøve gyldigheden af en EU-retsakt, herunder Kommissionens
afgørelse af 16. oktober 2017, jf. herved bl.a.
EU-Domstolens dom af 22. oktober 1987 i sag 314/85, Foto-Frost,
EU:C:1987:452.
Det foreslås efter stk. 2, at
miljø- og fødevareministeren kan bemyndige en
statslig myndighed under ministeriet til at udøve de
beføjelser, der er tillagt miljø- og
fødevareministeren i denne lov. Denne delegationsadgang
foreslås til enhver myndighed uanset myndighedens placering i
Miljø- og Fødevareministeriets
ressortområde.
Bestemmelsen forventes at blive brugt til at bemyndige
Miljøstyrelsen til at varetage opgaven med at
tilbagesøge ulovlig og uforenelig statsstøtte efter
Kommissionens afgørelse.
Efter det foreslåede stk. 3,
fastsætter miljø- og fødevareministeren regler
om adgangen til at klage over afgørelser, der er truffet
efter bemyndigelse i henhold til stk. 2, herunder om at
afgørelserne ikke skal kunne påklages til
miljø- og fødevareministeren.
Det forventes, at bemyndigelsen vil blive benyttet til at
afskære klageadgang til miljø- og
fødevareministeren. Dette skyldes, at der er tale om et
stort antal ensartede afgørelser, som ikke vil bero på
en kompliceret retlig eller skønsmæssig vurdering,
idet det afgørende for selve tilbagebetalingsforpligtelsen
er, om støttemodtageren er omfattet af Kommissionens
afgørelse. Dette forhold kan konstateres enkelt på
baggrund af registerdata m.v., ligesom det forudsættes, at
støttemodtagerne vil blive hørt om opgørelsen
af det støttebeløb, der kræves tilbagebetalt,
inden afgørelserne træffes.
Den foreslåede bestemmelse understøtter samtidig en
hurtig og effektiv gennemførelse af Kommissionens
afgørelse i overensstemmelse med procedureforordningens
artikel 16, stk. 3.
Til §
6
Det foreslås, at loven træder i kraft 1. juli
2018.
Til §
7
Det følger af lovforslaget, at loven ikke gælder
for Færøerne og Grønland. Dette skyldes, at
Kommissionens afgørelse vedrører
bekendtgørelse nr. 962 af 27. juni 2013 af lov om afgift af
ledningsført vand med senere ændringer, som jf. dennes
§ 28 ikke gælder for Færøerne og
Grønland.
Bilag 1
![1](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_0.jpg)
![2](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_1.jpg)
![3](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_2.jpg)
![4](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_3.jpg)
![5](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_4.jpg)
![7](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_5.jpg)
![7](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_6.jpg)
![8](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_7.jpg)
![9](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_8.jpg)
![10](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_9.jpg)
![11](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_10.jpg)
![12](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_11.jpg)
![13](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_12.jpg)
![14](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_13.jpg)
![15](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_14.jpg)
![16](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_15.jpg)
![17](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_16.jpg)
![18](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_17.jpg)
![19](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_18.jpg)
![20](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_19.jpg)
![21](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_20.jpg)
![22](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_21.jpg)
![23](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_22.jpg)
![24](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_23.jpg)
![25](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_24.jpg)
![26](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_25.jpg)
![27](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_26.jpg)
![28](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_27.jpg)
![29](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_28.jpg)
![30](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_29.jpg)
![31](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_30.jpg)
![32](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_31.jpg)
![33](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_32.jpg)
![34](/RIPics/20171/CK1631/CK1631_3_33.jpg)
Officielle noter
1)
Loven gennemfører Europa-Kommissionens afgørelse af
16. oktober 2017 om støtteforanstaltning SA. 32874.