Vedtaget af Folketinget ved 3. behandling
den 11. juni 2014
Forslag
til
Lov om ændring af retsplejeloven og
forskellige andre love
(Revision af reglerne om behandling af
civile sager og syn og skøn, forhøjelse af
beløbsgrænse for anke, indførelse af
deltidsordning for dommere m.v., medieannoncering af
tvangsauktioner, tvangsfuldbyrdelse af digitale
lånedokumenter, skriftlig behandling af anke i straffesager
med samstemmende påstande m.v.)
Justitsministeriet
§ 1
I retsplejeloven, jf. lovbekendtgørelse
nr. 1139 af 24. september 2013, som ændret bl.a. ved § 1
i lov nr. 1242 af 18. december 2012 og § 1 i lov nr. 84 af 28.
januar 2014 og senest ved § 4 i lov nr. 551 af 2. juni 2014,
foretages følgende ændringer:
1.
Overalt i loven ændres »syns- og
skønsmænd« til:
»skønsmænd«, og »syns- eller
skønsmænd« til:
»skønsmænd«.
2. I
§ 1 a, stk. 1, indsættes
efter nr. 4 som nyt nummer:
»5) sager
efter § 51 f om afsked før tilkaldeperiodens
udløb,«.
Nr. 5 og 6 bliver herefter nr. 6 og 7.
3. I
§ 5, stk. 2, 1. og 2. pkt., indsættes efter »en
præsident og«: »mindst«.
4. I
§ 5 indsættes efter stk. 2
som nyt stykke:
»Stk. 3. For at
give mulighed for, at landsdommere kan overgå til
ansættelse på deltid, jf. § 51 a, kan der
udnævnes yderligere op til 4 landsdommere. Ved ledighed i en
dommerstilling ved en landsret, hvor der er udnævnt en eller
flere yderligere dommere efter 1. pkt., bestemmer
Domstolsstyrelsen, om stillingen skal søges besat, og i
givet fald ved hvilken landsret stillingen skal
placeres.«
Stk. 3 og 4 bliver herefter stk. 4 og
5.
5. § 9,
stk. 12, 2. pkt., ophæves, og i stedet
indsættes:
»For at give mulighed for, at dommere kan
overgå til ansættelse på deltid, jf. § 51 a,
kan der udnævnes yderligere op til 8 dommere. Der kan
højst udnævnes yderligere 6 dommere ved
Københavns Byret, yderligere 5 dommere ved hver af de
retter, der er nævnt i stk. 3-5, yderligere 4 dommere ved
hver af de retter, der er nævnt i stk. 6-10, og yderligere 1
dommer ved retten på Bornholm.«
6. I
§ 14, stk. 1, indsættes
efter »2 vicepræsidenter og«:
»mindst«.
7. I
§ 14 indsættes efter stk. 1
som nyt stykke:
»Stk. 2. For at
give mulighed for, at dommere eller vicepræsidenter kan
overgå til ansættelse på deltid, jf. § 51 a,
kan der udnævnes yderligere 1 dommer.«
Stk. 2 og 3 bliver herefter stk. 3 og
4.
8. § 20,
stk. 2, 1. pkt., affattes således:
»I ankesager i landsretten kan retten
bestemme, at retten under hovedforhandlingen skal tiltrædes
af sagkyndige medlemmer.«
9. I
§ 31 b, 1. pkt., og § 41 c, stk. 1, ændres »og
878« til: », 878 og 930 a«.
10. I
§ 44, stk. 1, indsættes
efter 1. pkt.:
»En pensioneret højesteretsdommer kan
dog tilkaldes for at virke som dommer efter § 51 e.«
11.
Efter § 44 d indsættes:
Ȥ 44
e. Landsrettens præsident kan meddele en byretsdommer
midlertidig beskikkelse i op til 1 år som dommer ved en anden
byret, som led i at to byretsdommere midlertidigt bytter stilling.
Midlertidig beskikkelse efter 1. pkt. meddeles efter
ansøgning fra de pågældende byretsdommere og
efter indstilling fra vedkommende retspræsidenter.
Stk. 2. Landsretternes
præsidenter kan meddele landsdommere midlertidig beskikkelse
i op til 1 år som landsdommer ved den anden landsret, som led
i at to landsdommere midlertidigt bytter stilling. Midlertidig
beskikkelse meddeles efter ansøgning fra de
pågældende landsdommere.
Stk. 3. Den midlertidige
beskikkelse tilbagekaldes af landsretspræsidenten.«
12.
Efter § 51 indsættes:
Ȥ 51
a. En dommer, som er fyldt 65 år, kan efter aftale med
vedkommende retspræsident overgå til
deltidsansættelse, hvis retspræsidenten vurderer, at
det vil være muligt og hensigtsmæssigt i forhold til
tilrettelæggelsen af arbejdet ved det pågældende
embede, jf. dog stk. 2. Arbejdstidens længde kan ikke
nedsættes til under halv tid.
Stk. 2.
Retspræsidenter og højesteretsdommere kan ikke
overgå til deltidsansættelse.
§ 51 b.
Domstolsstyrelsen kan efter anmodning fra en byretspræsident,
som er fyldt 62 år, indstille til justitsministeren, at den
pågældende udnævnes som yderligere dommer ved en
af de byretter, der er nævnt i § 9, stk. 2-6. Det samme
gælder for Tinglysningsrettens præsident.
Stk. 2. Udnævnelse
kan ikke ske ved den byret, hvor den pågældende har
været byretspræsident, eller ved en byret, hvor der
allerede er udnævnt en yderligere dommer efter stk. 1.
Stk. 3. Stillingen
bortfalder, første gang en fast dommerstilling bliver ledig
ved den pågældende byret.
§ 51 c.
Domstolsstyrelsen kan efter anmodning fra en
landsretspræsident, som er fyldt 62 år, indstille til
justitsministeren, at den pågældende udnævnes som
yderligere dommer ved landsretten eller ved den anden landsret.
Stk. 2. Stillingen
bortfalder, første gang en fast dommerstilling bliver ledig
ved den pågældende landsret.
§ 51 d.
Domstolsstyrelsen kan efter anmodning fra Sø- og
Handelsrettens præsident indstille til justitsministeren, at
den pågældende, når denne er fyldt 62 år,
udnævnes som yderligere dommer ved en af de to
landsretter.
Stk. 2. Stillingen
bortfalder, første gang en fast dommerstilling bliver ledig
ved den pågældende landsret.
§ 51 e. En
dommer, der er pensioneret på grund af alder eller
svagelighed, kan af vedkommende retspræsident tilkaldes for
at virke som dommer ved det pågældende embede i en
nærmere bestemt periode. Kun under særlige
omstændigheder kan tilkaldeperioden forlænges ud over
dommerens fyldte 72. år.
Stk. 2. En dommer, som
er tilkaldt efter stk. 1, kan afskediges før
tilkaldeperiodens udløb på grund af uegnethed eller
sygdom.
§ 51 f.
Sager om afsked uden ansøgning før tilkaldeperiodens
udløb af en pensioneret dommer, som er tilkaldt efter §
51 e, indbringes af Domstolsstyrelsen for Den Særlige
Klageret. § 54 a finder i den forbindelse tilsvarende
anvendelse.«
13. § 54,
stk. 2, 3. pkt., ophæves.
14. I
§ 54 indsættes efter stk. 2
som nyt stykke:
»Stk. 3.
Bestemmelserne i §§ 51, 51 e og 51 f finder tilsvarende
anvendelse med hensyn til fuldmægtige.«
Stk. 3 og 4 bliver herefter stk. 4 og
5.
15. I
§ 55 indsættes efter
»midlertidigt beskikkede dommere«: », dommere og
fuldmægtige tilkaldt efter § 51 e«.
16. I
§ 58, stk. 1, indsættes som
2. pkt.:
»Formanden for Arbejdsretten kan beskikke
ansatte ved retten til at foretage telefonforkyndelser.«
17. I
§ 60, stk. 1, nr. 4, ændres
»syns- eller skønsmand« til:
»skønsmand«.
18.
Efter § 148 a indsættes:
Ȥ 148
b. Retten kan bestemme, at processkrifter skal forsynes med
original underskrift, når den finder anledning
hertil.«
19. I
§ 149, stk. 7, ændres
»syns- og skønsmand« til:
»skønsmand«, og to steder ændres
»syns- og skønsmanden« til:
»skønsmanden«.
20. I
§ 175, stk. 1, indsættes
efter 1. pkt.:
»Rettens indkaldelse af vidner i civile sager
skal ske hurtigst muligt efter berammelsen af hovedforhandlingen,
og parterne skal underrette deres egne vidner om tidspunktet for
hovedforhandlingen, så snart den er berammet.«
21. I
§ 175, stk. 2, indsættes
efter nr. 5 som nyt nummer:
»6) kravene
til vidnets forberedelse, jf. § 180, og«.
Nr. 6 bliver herefter nr. 7.
22. Kapitel
19 affattes således:
»Kapitel 19
Syn og skøn
§ 196.
Parter i en borgerlig sag kan over for retten fremsætte
begæring om optagelse af syn og skøn. En kopi af
begæringen sendes samtidig til modparten.
Stk. 2. Af
begæringen skal fremgå oplysninger om genstanden for
syn og skøn og formålet med forretningen.
Begæringen kan være vedlagt spørgsmålene
til skønsmanden.
Stk. 3. Retten
træffer på baggrund af begæringen og en eventuel
udtalelse fra modparten afgørelse om foretagelse af syn og
skøn.
§ 197.
Når retten har truffet afgørelse om foretagelse af syn
og skøn i en borgerlig sag, skal den part, som har
begæret syn og skøn, fremsende sine
spørgsmål til skønsmanden til modparten og
retten, hvis de ikke blev fremsendt sammen med begæringen om
syn og skøn. Modparten skal herefter fremsende sine
eventuelle spørgsmål til parten og retten. Der kan
fremsendes supplerende spørgsmål, når den anden
parts spørgsmål er modtaget. Retten fastsætter
en frist for parternes fremsendelse af
spørgsmålene.
Stk. 2. Retten kan
afvise spørgsmål, som ligger uden for
skønsmandens faglige kompetence eller rettens
afgørelse om foretagelse af syn og skøn, eller som
skønnes at være uden betydning for sagen, jf. §
341. Retten kan endvidere afvise spørgsmål, som
på en utilbørlig måde forsøger at lede
skønsmanden i en bestemt retning, eller som
forudsætter, at skønsmanden tager stilling til
spørgsmål, som det er op til retten at tage stilling
til.
§ 198.
Når retten i en borgerlig sag har modtaget
spørgsmålene fra parterne, tager retten skridt til at
udpege en eller flere skønsmænd.
Stk. 2. Vil foretagelsen
af syn og skøn medføre tilintetgørelse eller
forandring af dets genstand, skal en del af genstanden så
vidt muligt holdes uden for undersøgelsen. Hvis dette ikke
er muligt, bør der udpeges mindst to
skønsmænd.
Stk. 3. Enhver af
parterne kan komme med forslag til skønsmænd til
retten, men retten er ikke bundet heraf. Retten skal inden
udpegningen meddele parterne, hvilke personer der agtes udpeget, og
give parterne adgang til at udtale sig om disse.
Stk. 4. Indsigelser, der
ikke gøres gældende straks ved udpegningen, kan i
borgerlige sager kun tages i betragtning, når parten oplyser,
at parten uden egen skyld har været ude af stand til at
fremsætte dem tidligere. Den part, der vil fremsætte
sådanne indsigelser, skal fremsætte sine indsigelser
inden 1 uge efter udpegningen.
§ 199. Kun
personer, der er uberygtede, kan udpeges til
skønsmænd.
Stk. 2. Personer, der
ville være udelukkede fra at handle som dommere i sagen efter
§ 60, stk. 1, nr. 1 og 2, må ikke udpeges som
skønsmænd, og de øvrige personer nævnt i
§ 60 må kun udpeges, når det ikke er muligt at
finde andre lige så egnede skønsmænd.
§ 200.
Retten kan bestemme, at en person, der har pligt til at vidne,
også har pligt til at lade sig udpege som
skønsmand.
§ 201.
Inden udpegningen i en borgerlig sag sendes begæringen om syn
og skøn samt spørgsmålene til den
skønsmand, som påtænkes udpeget.
Skønsmanden skal snarest meddele retten et overslag over de
forventede omkostninger ved forretningens udførelse og ved
skønsmandens møde i retten. Skønsmanden
anmodes samtidig om at meddele, hvornår
skønserklæringen forventes at foreligge.
Stk. 2. Parterne skal
have lejlighed til at udtale sig om de indhentede overslag over
vederlag og tidspunkt for skønserklæringen, inden
retten udpeger skønsmanden.
Stk. 3. Retten kan
afvise at udpege en skønsmand, som ikke kan svare inden
rimelig tid.
§ 202.
Spørgsmålene sendes i en borgerlig sag til
skønsmanden til besvarelse, og retten fastsætter i den
forbindelse en frist for, hvornår
skønserklæringen skal foreligge.
Stk. 2. Hvis fristen
ikke overholdes, kan retten tilbagekalde udpegningen af
skønsmanden og udpege en ny skønsmand.
§ 203.
Skønsmanden giver i borgerlige sager parterne underretning
om sted og tidspunkt for skønsforretningen.
Stk. 2. Klage over en
skønsmands fremgangsmåde ved skønsforretningen
fremsættes over for den ret, der har udpeget
skønsmanden. Retten kan pålægge
skønsmanden at omgøre eller supplere
forretningen.
§ 204.
Skønsmanden besvarer i en borgerlig sag
spørgsmålene ved en skriftlig erklæring til
retten. Er erklæringen mangelfuld, kan retten
pålægge skønsmanden at omgøre eller
supplere den i en yderligere skriftlig erklæring.
Stk. 2. Afgives
erklæring af to eller flere skønsmænd, skal hver
enkelts mening fremgå af erklæringen, hvis der ikke er
enighed, eller hvis skønsmændene repræsenterer
forskellige fagområder.
Stk. 3.
Domstolsstyrelsen fastsætter regler om, at der i forbindelse
med syn og skøn skal anvendes særlige blanketter til
spørgsmål og svar, og kan fastsætte regler om,
at spørgsmål og svar skal fremsendes i et
særligt format, herunder digitalt.
§ 205.
Efter erklæringens afgivelse kan parterne i en borgerlig sag
efter rettens bestemmelse stille supplerende spørgsmål
til skønsmanden.
Stk. 2. Hvis en part
ønsker at stille supplerende spørgsmål, skal
disse fremsendes til retten og modparten inden en frist fastsat af
retten. Retten træffer herefter afgørelse om, hvorvidt
de supplerende spørgsmål skal besvares skriftligt af
skønsmanden ved en supplerende skønserklæring
eller mundtligt af skønsmanden i et retsmøde, jf.
§ 206.
§ 206.
Skønsmænd kan i en borgerlig sag indkaldes til et
retsmøde for at besvare spørgsmål i tilknytning
til skønserklæringen.
Stk. 2. Er
skønserklæringen afgivet af flere
skønsmænd, som repræsenterer samme
fagområde, møder som udgangspunkt en af
skønsmændene i retten. Hvis der er meningsforskel,
møder en skønsmand for hver af de meninger, hvori
skønsmændene har delt sig. Skønsmændene
udpeger selv den eller dem, der skal give møde. Hvis
erklæringen er afgivet af flere skønsmænd, som
repræsenterer hver deres fagområde, møder
som udgangspunkt en skønsmand for hvert
fagområde.
Stk. 3. Afhøring
af skønsmænd sker efter reglerne om afhøring af
vidner. Skønsmændene kan dog som udgangspunkt
overhøre hinandens og andre vidners afhøring, og
retten kan give skønsmændene lov til at
rådføre sig med hinanden, inden de svarer.
§ 207.
Reglerne om vidner anvendes på skønsmænd med de
lempelser, der følger af forholdets natur, hvis ikke
reglerne i dette kapitel er til hinder herfor.
§ 208.
Retten fastsætter i en borgerlig sag vederlaget til
skønsmanden for forretningens udførelse og
møde i retten samt godtgørelse for afholdte
udlæg. Forinden afgørelsen indhentes parternes
bemærkninger. Retten træffer samtidig afgørelse
om den foreløbige fordeling af vederlaget mellem
parterne.
Stk. 2. Ved
fastsættelsen af vederlaget kan det indgå, om
skønsmanden har overskredet den frist, som retten, jf.
§ 202, stk. 1, har fastsat for erklæringens
afgivelse.
Stk. 3. Den part, som
begærer syn og skøn, og partens
rettergangsfuldmægtig hæfter for omkostningerne hertil.
Modparten og dennes rettergangsfuldmægtig hæfter dog
også for den del af omkostningerne, der kan henføres
til besvarelsen af modpartens spørgsmål. Den part, som
har ønsket skønsmanden indkaldt til
hovedforhandlingen, hæfter for omkostningerne hertil. Retten
kan bestemme, at parterne skal stille sikkerhed for omkostningerne
ved syn og skøn.
§ 209. At
syn og skøn har fundet sted, udelukker ikke fornyet syn og
skøn over samme genstand ved de samme eller, når
retten finder det hensigtsmæssigt, andre
skønsmænd.
§ 210. I
straffesager kan retten efter begæring fra tiltalte eller
anklagemyndigheden bestemme, at der skal foretages syn og
skøn.
Stk. 2. § 197,
§ 198, stk. 1-3, §§ 199-204, § 207, § 208,
stk. 1, 1. og 2. pkt., og stk. 2, og § 209 finder med de
ændringer, der følger af forholdets natur, anvendelse
i straffesager.
Stk. 3. Efter
skønserklæringens afgivelse kan tiltalte og
anklagemyndigheden stille supplerende spørgsmål til
skønsmanden inden en frist fastsat af retten.
Stk. 4.
Skønsmanden kan indkaldes til hovedforhandlingen i
straffesagen for at gennemgå skønserklæringen og
besvare spørgsmål i tilknytning hertil. § 206,
stk. 2 og 3, finder tilsvarende anvendelse.«
23. I
§ 218 a indsættes efter stk.
2 som nyt stykke:
»Stk. 3. I
byretsdomme i borgerlige sager, der har været undergivet
kollegial behandling, kan sagsfremstillingen forkortes, hvis retten
finder det forsvarligt. Det skal i givet fald fremgå af
dommen, at dommen ikke indeholder en fuldstændig
sagsfremstilling.«
Stk. 3 og 4 bliver herefter stk. 4 og
5.
24. I
§ 218 b ændres »§
218 a, stk. 2 og 3,« til: »§ 218 a, stk. 2 og
4,«.
25. I
§ 219, stk. 6, indsættes
efter 1. pkt.:
»Udskriften kan sendes digitalt til
parterne.«
26. § 219
a, stk. 3, 2. pkt., ophæves, og i stedet
indsættes:
»Er tiltalte ikke fængslet, kan dommen
dog afsiges uden afholdelse af retsmøde, hvis afsigelsen
ikke finder sted samme dag, som sagen er optaget til dom, eller
hvis sagen er behandlet efter § 930 a. Dommen kan endvidere
afsiges uden afholdelse af retsmøde, hvis sagen er behandlet
efter § 896 a.«
27. I
§ 221, stk. 1, indsættes som
2. pkt.:
ȯvrige fejl og forglemmelser kan
berigtiges, hvis parterne ikke udtaler sig herimod.«
28.
Efter § 245 indsættes:
Ȥ 245
a. Hvis det samlede antal sager, der er til behandling ved
en byret, og sagsbehandlingstiderne ved byretten taler for det, kan
den byret, der efter reglerne i dette kapitel er rette
værneting, henvise sagen til behandling ved en
tilstødende byret efter aftale med vedkommende
retspræsident, hvis en afgørelse ved denne ret kan
forventes væsentlig hurtigere. Før retten
træffer afgørelse om henvisning, skal parterne have
adgang til at udtale sig om spørgsmålet.«
29. § 253,
stk. 4, ophæves, og i stedet indsættes:
»Stk. 4. De i stk.
3 nævnte afgørelser kan først indbringes for
højere ret i forbindelse med den endelige afgørelse i
sagen, medmindre afgørelsen kan fuldbyrdes eller
Procesbevillingsnævnet har tilladt, at afgørelsen
indbringes særskilt. Sådan tilladelse kan gives, hvis
der foreligger særlige grunde. Hvis tilladelse skal gives til
at indbringe en afgørelse for Højesteret som 3.
instans, skal sagen desuden angå spørgsmål af
principiel karakter, jf. § 371, stk. 1, og § 392, stk. 3.
En tilladelse til at indbringe afgørelsen for
Højesteret som 3. instans kan begrænses til en del af
sagen, hvis særlige grunde taler for det.
Stk. 5. Ansøgning
om tilladelse efter stk. 4 skal indgives til
Procesbevillingsnævnet inden udløbet af den
almindelige frist for indbringelse af afgørelsen. §
371, stk. 2, 2. pkt., og § 392, stk. 4, 2. pkt., finder
tilsvarende anvendelse. Meddeles tilladelsen, skal sagen indbringes
for den overordnede ret inden 4 uger.«
30. I
§ 259, stk. 2, ændres
»på forsvarlig måde« til: »på
hensigtsmæssig måde«.
31. I
§ 261, stk. 2, ændres
», der er underskrevne af« til: »fra«.
32. I
§ 273 indsættes efter stk. 1
som nyt stykke:
»Stk. 2. Dommere
eller fuldmægtige, som er udpeget til at fungere som
retsmægler, jf. stk. 1, nr. 1, kan efter aftale mellem
retspræsidenterne fungere som retsmægler ved andre
embeder end deres eget.«
Stk. 2 bliver herefter stk. 3.
33. I
§ 297 indsættes som stk. 2:
»Stk. 2. Retten
kan henstille til parterne, at der indhentes en skriftlig
erklæring fra et vidne, hvis forklaringen uden
betænkeligheder vil kunne afgives skriftligt.«
34. I
§ 301, stk. 2, 2. pkt.,
ændres »synsmændene« til:
»skønsmændene«.
35. I
§ 311, stk. 2, ændres
»syns- og skønsmanden« til:
»skønsmanden«.
36. I
§ 312 indsættes efter stk. 1
som nyt stykke:
»Stk. 2. Ved
kære af kendelser og beslutninger skal den tabende part i
kæresagen erstatte modparten de udgifter, kæresagen har
påført modparten, medmindre parterne har aftalt
andet.«
Stk. 2-6 bliver herefter stk. 3-7.
37. I
§ 312, stk. 3, 2. pkt., der bliver
stk. 4, 2. pkt., ændres »Stk. 2« til: »Stk.
3«.
38. I
§ 318 indsættes som stk. 2:
»Stk. 2. Parter
kan pålægges at bære de omkostninger, som de har
forårsaget ved handlemåde, der er i strid med §
336 a.«
39. I
§ 322 indsættes som stk. 2:
»Stk. 2. Ved
kære af kendelser og beslutninger træffer retten i
forbindelse med afgørelse af kæremålet
bestemmelse om sagsomkostninger, jf. § 312, stk. 2.«
40.
Efter § 336 indsættes i kapitel
32:
Ȥ 336
a. Parterne har pligt til at fremme sagen med
fornøden hurtighed, til at undgå unødige
sagsskridt og til at undersøge muligheden for en
forligsmæssig løsning også forud for sagens
anlæg.«
41. I
§ 343, stk. 2, 1. pkt.,
indsættes efter »afholdes«:
»foreløbigt«.
42. § 343,
stk. 3, affattes således:
»Stk. 3. Retten
træffer bestemmelse om betaling af omkostningerne ved
bevisoptagelsen, medmindre parterne har aftalt andet.«
43. I
§ 348, stk. 2, nr. 6,
indsættes efter »og 353«: », herunder
forslag til temaer til drøftelse på det forberedende
møde, jf. § 353«.
44. § 348,
stk. 5, 1. pkt., ophæves, og i stedet
indsættes:
»Domstolsstyrelsen fastsætter regler
om, at der skal anvendes særlige blanketter som forside
på en stævning. Domstolsstyrelsen fastsætter
desuden regler om, at stævninger i øvrigt kan
udfærdiges på særlige blanketter.«
45. I
§ 351, stk. 2, nr. 6,
indsættes efter »og 353«: », herunder
forslag til temaer til drøftelse på det forberedende
møde, jf. § 353«.
46. § 351,
stk. 6, 1. pkt., ophæves, og i stedet
indsættes:
»Domstolsstyrelsen fastsætter regler
om, at der skal anvendes særlige blanketter som forside
på et svarskrift. Domstolsstyrelsen fastsætter desuden
regler om, at svarskrifter i øvrigt kan udfærdiges
på særlige blanketter.«
47. I
§ 353, stk. 1, nr. 14,
ændres »til syns- og skønsmænd, jf. §
201, stk. 1,« til: »til skønsmænd, jf.
§ 197,«.
48. I
§ 353, stk. 2, indsættes som
2. pkt.:
»Hver af parterne skal dog give møde
ved en person, der er bemyndiget til at træffe bestemmelse om
spørgsmål af processuel karakter.«
49. I
§ 353, stk. 3, indsættes
efter 1. pkt.:
»Retten kan, når det er
nødvendigt af hensyn til drøftelserne på det
forberedende møde, pålægge parterne at meddele
deres foreløbige stillingtagen til bestemte
problemstillinger.«
50. I
§ 353, stk. 3, indsættes som
4. pkt.:
»For vidner, som parterne ønsker
ført, skal angives et tema for, hvad vidnet skal forklare
om, og en begrundelse for, hvorfor vidnet ønskes
ført.«
51. I
§ 353, stk. 5, indsættes
efter 1. pkt.:
»Parterne redegør desuden for, hvilke
drøftelser der forud for udtagelse af stævning har
været mellem parterne, herunder om muligheden for forlig.
Retten kan pålægge parterne at redegøre for,
hvilke initiativer der har været i sagen forud for det
forberedende møde.«
52.
Efter § 353 indsættes:
Ȥ 353
a. Retten kan bestemme, at hovedforhandlingen skal
foregå i tilslutning til et forberedende møde, hvis
parterne samtykker heri, sagen findes tilstrækkeligt oplyst
og også i øvrigt er egnet til straks at
hovedforhandles, herunder at begge parter af retten skønnes
at have tilstrækkelig mulighed for at varetage deres
interesser.«
53. § 357,
stk. 4, 1. pkt., affattes således:
»Retten kan bestemme, at kopier af de
udvekslede processkrifter og af de dokumenter eller dele af
dokumenter, der agtes påberåbt under sagen, skal samles
i en ekstrakt.«
54. I
§ 368, stk. 1, 2. pkt.,
ændres »10.000 kr.« til: »20.000
kr.«
55.
Efter § 368 indsættes:
Ȥ 368
a. Landsretten kan afvise at behandle en sag i 2. instans,
hvis der ikke er udsigt til, at sagen vil få et andet udfald
end i byretten, og sagen ikke er af principiel karakter eller andre
grunde ikke i øvrigt taler for, at sagen skal behandles af
landsretten. Landsretten kan dog ikke afvise en sag, som er
indbragt efter tilladelse fra Procesbevillingsnævnet.
Stk. 2. Hvis landsretten
overvejer at afvise en ankesag efter stk. 1, underrettes parterne
herom. Parterne kan herefter inden 2 uger efter at have modtaget
meddelelsen give retten og den anden part underretning om deres
bemærkninger, hvorefter retten træffer
afgørelse.
Stk. 3. Retten
træffer ved dom afgørelse om afvisning på det
indkomne skriftlige grundlag. Hvor særlige grunde taler
derfor, kan retten bestemme, at der skal foretages mundtlig
forhandling. Retten kan tillade, at en part eller
rettergangsfuldmægtig deltager i den mundtlige forhandling
ved anvendelse af telekommunikation, medmindre sådan
deltagelse er uhensigtsmæssig.«
56. I
§ 369, stk. 3, indsættes som
2. pkt.:
»Det samme gælder domme, hvorved
landsretten afviser sagen efter § 368 a, stk. 1, jf. §
391, stk. 4.«
57. I
§ 371, stk. 2, 1. pkt.,
ændres »8 uger« til: »4 uger«.
58. § 372,
stk. 1, affattes således:
»Ankefristen er 4 uger. Fristen regnes fra
dommens afsigelse.«
59. I
§ 372, stk. 2, 7. pkt.,
ændres »§ 392, stk. 2« til: »§
392, stk. 3-5«.
60. I
§ 389, stk. 2, 1. pkt.,
ændres »10.000 kr.« til: »20.000
kr.«
61. I
§ 389, stk. 2, indsættes
efter 1. pkt.:
»Hvis det er bestemt, at ingen af parterne
skal betale sagsomkostninger til den anden part, kan
afgørelsen herom kun indbringes uden tilladelse fra
Procesbevillingsnævnet, hvis der er spørgsmål om
tilkendelse af sagsomkostninger med mere end 20.000 kr.«
62. I
§ 389 indsættes efter stk. 2
som nyt stykke:
»Stk. 3.
Beslutning efter § 334, stk. 4, om salær, der er fastsat
til højst 20.000 kr., kan ikke kæres.
Procesbevillingsnævnet kan dog give tilladelse til
kære, hvis særlige grunde taler derfor.«
Stk. 3 bliver herefter stk. 4.
63. I
§ 389, stk. 3, 1. pkt., der bliver
stk. 4, 1. pkt., indsættes efter »stk. 2«:
»og 3«.
64.
Efter § 389 indsættes:
Ȥ 389
a. Kendelser og andre beslutninger, der afsiges af byretten
under hovedforhandlingen eller under dennes forberedelse, kan ikke
kæres. Procesbevillingsnævnet kan dog meddele
tilladelse til kære, hvis kendelsen eller beslutningen
angår spørgsmål af væsentlig betydning for
sagens forløb eller af afgørende betydning for parten
og der i øvrigt er anledning til at lade afgørelsen
prøve af landsretten som 2. instans.
Stk. 2. Ansøgning
om kæretilladelse efter stk. 1 skal indgives til
Procesbevillingsnævnet, inden 2 uger efter at
afgørelsen er truffet.«
65. I
§ 391, stk. 1, ændres
»10.000 kr.« til: »20.000 kr.«
66. I
§ 391, stk. 1, indsættes som
2. pkt.:
»Hvis det er bestemt, at ingen af parterne
skal betale sagsomkostninger til den anden part, kan bestemmelsen
herom kun indbringes særskilt, hvis der er
spørgsmål om tilkendelse af sagsomkostninger med mere
end 20.000 kr.«
67. I
§ 391, stk. 2, 2. pkt.,
ændres »§ 389, stk. 3,« til: »§
389, stk. 4,«.
68. I
§ 391 indsættes som stk. 4:
»Stk. 4. Domme,
hvorved landsretten afviser sagen efter § 368 a, kan
indbringes for Højesteret ved kære. Kære kan kun
ske med Procesbevillingsnævnets tilladelse. Sådan
tilladelse kan gives, hvis særlige grunde taler derfor.
Ansøgning om kæretilladelse skal indgives til
nævnet, inden 2 uger efter at afgørelsen er truffet.
Procesbevillingsnævnet kan dog undtagelsesvis give
tilladelse, hvis ansøgning indgives senere, men inden 6
måneder efter at afgørelsen er truffet.«
69. §
392 affattes således:
Ȥ
392. Kendelser og beslutninger, der afsiges af en landsret
efter reglerne i § 253 i en sag, der behandles af retten som
1. instans, kan kæres til Højesteret, hvis
afgørelsen kan fuldbyrdes eller Procesbevillingsnævnet
har tilladt, at afgørelsen indbringes særskilt.
Sådan tilladelse kan gives, hvis der foreligger særlige
grunde, jf. § 253, stk. 4.
Stk. 2. En kendelse om
afvisning, der afsiges af en landsret efter § 226, stk. 5, kan
kæres til Højesteret uden forudgående tilladelse
fra Procesbevillingsnævnet.
Stk. 3. I andre
tilfælde kan landsrettens kendelser og beslutninger
kæres til Højesteret med Procesbevillingsnævnets
tilladelse. Sådan tilladelse kan gives, hvis kæren
vedrører spørgsmål af principiel karakter. Hvis
kendelsen eller beslutningen er afsagt efter reglerne i § 253,
skal der desuden foreligge særlige grunde, jf. § 253,
stk. 4.
Stk. 4. Ansøgning
om kæretilladelse efter stk. 1 og 3 skal indgives til
Procesbevillingsnævnet, inden 2 uger efter at
afgørelsen er truffet. Procesbevillingsnævnet kan dog
undtagelsesvis give tilladelse efter stk. 3, 1. og 2. pkt., hvis
ansøgning indgives senere, men inden 6 måneder efter
at afgørelsen er truffet.
Stk. 5. Hvis
særlige grunde taler for det, kan en tilladelse efter stk. 3
til at kære til Højesteret som 3. instans
begrænses til en del af sagen.«
70. § 392
a affattes således:
Ȥ 392
a. Kendelser og beslutninger, der afsiges af Sø- og
Handelsretten efter reglerne i § 253, kan kæres til
landsretten, hvis afgørelsen kan fuldbyrdes eller
Procesbevillingsnævnet har tilladt, at afgørelsen
indbringes særskilt. Sådan tilladelse kan gives, hvis
der foreligger særlige grunde, jf. § 253, stk. 4.
Kære sker til den landsret, i hvis kreds sagen skulle have
været anlagt efter reglerne i kapitel 22, hvis sagen ikke var
blevet anlagt ved Sø- og Handelsretten.
Stk. 2. I andre
tilfælde kan Sø- og Handelsrettens kendelser og
beslutninger kæres til landsretten med
Procesbevillingsnævnets tilladelse. Sådan tilladelse
kan gives, hvis kæren vedrører spørgsmål
af principiel karakter. Kære sker til den landsret, i hvis
kreds sagen skulle have været anlagt efter reglerne i kapitel
22, hvis sagen ikke var blevet anlagt ved Sø- og
Handelsretten.
Stk. 3. Ansøgning
om kæretilladelse efter stk. 1 og 2 skal indgives til
Procesbevillingsnævnet, inden 2 uger efter at
afgørelsen er truffet. Procesbevillingsnævnet kan dog
undtagelsesvis give tilladelse efter stk. 2, hvis ansøgning
indgives senere, men inden 6 måneder efter at
afgørelsen er truffet.«
71. I
§ 394, stk. 2, indsættes
efter 1. pkt.:
»Hvis der er meddelt tilladelse efter §
392, stk. 3, jf. § 253, stk. 4, skal kære ske, inden 4
uger efter at tilladelsen er meddelt ansøgeren.«
72. I
§ 395 indsættes som 2. pkt.:
»Det samme gælder ansøgning til
Procesbevillingsnævnet om tilladelse til kære efter
§ 389 a.«
73. I
§ 406, stk. 5, indsættes som
3. pkt.:
»Retten kan dog beslutte, at der ikke skal
udarbejdes en fortegnelse, hvis det findes forsvarligt at afholde
hovedforhandling på det foreliggende grundlag.«
74. I
§ 454, stk. 1, 1. pkt.,
ændres »8 uger« til: »4 uger«.
75. I
§ 475 i, stk. 1, 1. pkt.,
ændres »8 uger« til: »4 uger«.
76. I
§ 477 f indsættes efter 1.
pkt.:
»I sager, hvor betalingspåkravet
overstiger 50.000 kr., kan retten beslutte, at sagsøger
inden 14 dage fra modtagelsen af underretning om indsigelsen skal
indlevere et supplerende processkrift, der skal opfylde kravene i
§ 348, stk. 2, nr. 4-6.«
77. I
§ 478, stk. 4, indsættes
efter 1. pkt.:
»I de tilfælde, der er nævnt i
stk. 1, nr. 4 og 5, kan underskriften være tilføjet
digitalt.«
78. I
§ 488, stk. 2, indsættes
efter 2. pkt.:
»Ved udenretlige skriftlige forlig og
gældsbreve, der er underskrevet digitalt, skal en skriftlig
repræsentation af dokumentet indleveres til
fogedretten.«
79. § 566,
stk. 3, 1. og 2. pkt., affattes
således:
»Rekvirenten eller den sagkyndige skal
endvidere bekendtgøre auktionen på internettet,
således at bekendtgørelsen indeholder de oplysninger,
der er nævnt i stk. 2, og sker på eller kan findes ved
hjælp af en almindeligt anvendt portal, der giver adgang til
de steder på internettet, hvor ejendomme udbydes til salg, og
eventuelt tillige i et andet medie, der også er egnet til at
skabe købsinteresse. I helt særlige tilfælde kan
bekendtgørelse dog ske på anden vis.«
80. §
567 affattes således:
Ȥ
567. Bortfalder eller udsættes auktionen, skal
rekvirenten eller, hvis en sagkyndig er antaget, den sagkyndige
så vidt muligt aflyse denne ved bekendtgørelse
én gang i de samme medier, hvori den har været
bekendtgjort. Endvidere skal rekvirenten give underretning til
alle, der har fået særskilt indkaldelse til
auktionen.«
81. I
§ 569, stk. 2, 1. pkt.,
ændres », placering, indrykningssteder og antal
indrykninger« til: »og valg af
bekendtgørelsesmedie«.
82. I
§ 584, stk. 2, 1. pkt.,
ændres »10.000 kr.« til: »20.000
kr.«
83. I
§ 584 a, stk. 1, ændres
»10.000 kr.« til: »20.000 kr.«
84. I
§ 584 a, stk. 1, indsættes
som 2. pkt.:
»Det samme gælder afgørelser,
hvorved det er bestemt, at ingen af parterne skal betale
sagsomkostninger til den anden part, hvis der er
spørgsmål om tilkendelse af sagsomkostninger med mere
end 20.000 kr.«
85. I
§ 584 a indsættes efter stk.
2 som nyt stykke:
»Stk. 3.
Beslutning efter § 334, stk. 4, om salær, der er fastsat
til højst 20.000 kr., kan ikke kæres.
Procesbevillingsnævnet kan dog give tilladelse til
kære, hvis særlige grunde taler derfor.«
Stk. 3 bliver herefter stk. 4.
86. § 585,
stk. 2, 1. pkt., affattes således:
»Ansøgning om kæretilladelse
skal indgives til Procesbevillingsnævnet inden 4 uger efter
afgørelsen.«
87. I
§ 586, stk. 2, ændres
»§ 584 a, stk. 2 og 3« til: »§ 584 a,
stk. 2-4«.
88. I
§ 586, stk. 4, 5. pkt.,
ændres »§ 392, stk. 2« til: »§
392, stk. 3-5«.
89. I
§ 714, 2. pkt., ændres
»§ 218 a, stk. 4,« til: »§ 218 a, stk.
5,«.
90. § 731,
stk. 1, litra f, ophæves, og i stedet
indsættes:
»f) når
sagen ankes, og anken ikke straks afvises,
g) når der i
anledning af kære eller begæring om genoptagelse skal
finde mundtlig forhandling sted,«.
Litra g-i bliver herefter litra h-j.
91. I
§ 731, stk. 1, litra g, der bliver
litra h, ændres »syns- eller
skønsmænds« til:
»skønsmænds«.
92. I
§ 734, stk. 1, ændres
»syns- eller skønsmand« til:
»skønsmand«.
93. I
§ 769, stk. 3, indsættes som
3. og 4.
pkt.:
»Hvis retten har truffet afgørelse om,
at ankesagen skal afgøres uden mundtlig hovedforhandling,
kan retten ved udløb af en frist efter 2. pkt., jf. §
767, stk. 1, bestemme, at varetægtsfængslingen
eller foranstaltningen skal fortsætte uden yderligere
forlængelser, indtil der er afsagt dom i sagen. § 767,
stk. 2, 2.-4. pkt., finder i så fald tilsvarende
anvendelse.«
94. I
§ 871, stk. 3, ændres
»syns- og skønsmændene« til:
»skønsmændene«.
95. I
§ 907, stk. 4, 1. pkt.,
indsættes efter »forsvareren«: »i givet
fald«.
96. I
§ 917, stk. 1, 3. pkt.,
ændres »926-930« til: »926-930
a«.
97. I
§ 918, stk. 2, indsættes
efter 1. pkt.:
»Hvis sagen behandles efter § 930 a,
indsendes ekstrakten til landsretten og forsvareren senest samtidig
med anklagerens første procedureindlæg.«
98.
Efter § 930 indsættes:
Ȥ 930
a. Retten kan med parternes samtykke bestemme, at ankesagen
afgøres uden mundtlig hovedforhandling, når parterne
nedlægger samstemmende påstande. Retten træffer i
så fald bestemmelse om parternes udveksling af skriftlige
procedureindlæg.«
99. I
§ 932, stk. 2, 2. pkt.,
indsættes efter »stk. 2 og 3«: », og §
904, stk. 3, finder tilsvarende anvendelse, hvis sagen er behandlet
efter § 930 a«.
100. I
§ 936, stk. 1, ændres
»924-930« til: »924-930 a«.
§ 2
I lov om retsafgifter, jf.
lovbekendtgørelse nr. 936 af 8. september 2006, som
ændret bl.a. ved § 2 i lov nr. 181 af 28. februar 2007,
§ 4 i lov nr. 516 af 6. juni 2007 og § 2 i lov nr. 517 af
6. juni 2007 og senest ved § 2 i lov nr. 84 af 28. januar
2014, foretages følgende ændringer:
1. I
§ 14 indsættes som stk. 3:
»Stk. 3. Har der
forud for sagens anlæg været afholdt syn og skøn
uden anlæg af retssag, jf. retsplejelovens § 343, stk.
1, svares ny afgift, hvis parterne stiller supplerende
spørgsmål til dette syn og skøn, senere end 3
måneder efter at besvarelsen af de stillede
spørgsmål forelå.«
2. § 49,
stk. 2, affattes således:
»Stk. 2. Uden
afgift udfærdiges endvidere:
1) Første
udskrift til parterne af en retsafgørelse eller et
retsforlig i en borgerlig retssag.
2) Første
udskrift til parterne af en retsafgørelse eller et
retsforlig vedrørende borgerlige krav i en offentlig
straffesag.
3) Første
udskrift til rekvirenten af en notarialforretning.
4) Første
domsudskrift til beskikket advokat eller beskikket forsvarer.
5) Første
domsudskrift til den forurettede efter retsplejelovens § 219
a.
6) Attest om,
hvorvidt dommen i en ægteskabssag er anket.
7) Første
udskrift eller attest til en rekvirent af en fogedforretning,
når rekvirenten i henhold til retsplejelovens
§ 492, stk. 2, ikke har givet møde under
forretningen.
8)
Straffeattester.
9) Fotokopier af
salgsopstilling udfærdiget til brug ved tvangsauktion over
fast ejendom.
10) Første
attest i dødsboer, der ikke behandles ved bobestyrer.
11) Første
ekstraktudskrift af en dom i et gruppesøgsmål til
gruppemedlemmer, der er omfattet af
gruppesøgsmålet.
12) Første
kopi til den førstafdøde ægtefælles
livsarvinger af den formueoversigt, som ægtefællen skal
indlevere ved udlevering af et bo til uskiftet bo.«
§ 3
I konkursloven, jf. lovbekendtgørelse nr.
11 af 6. januar 2014, som ændret ved § 3 i lov nr. 84 af
28. januar 2014, foretages følgende ændringer:
1.
Efter § 7 indsættes:
Ȥ 7
a. Retten kan bestemme, at begæring om
rekonstruktionsbehandling, konkurs eller gældssanering skal
forsynes med original underskrift, når den finder anledning
hertil.«
2. I
§ 248, stk. 2, indsættes som
2. pkt.:
»Om kære af kendelser og beslutninger
om sagsomkostninger gælder reglen i retsplejelovens §
389, stk. 2.«
3. I
§ 254 ændres »§
392, stk. 3,« til: »§ 392, stk. 3-5,«.
§ 4
I lov om borteblevne, jf.
lovbekendtgørelse nr. 766 af 4. august 2005, foretages
følgende ændring:
1. I
§ 14, stk. 2, ændres to
steder »8 uger« til: »4 uger«.
§ 5
I lov om fuldbyrdelse af straf m.v., jf.
lovbekendtgørelse nr. 435 af 15. maj 2012, som ændret
ved § 2 i lov nr. 628 af 12. juni 2013 og § 4 i lov nr.
84 af 28. januar 2014, foretages følgende ændring:
1. I
§ 121, stk. 1, 3. pkt.,
ændres »§ 392, stk. 3, 3.-5. pkt.,« til:
»§ 392, stk. 4 og 5,«.
§ 6
I lov om kreditaftaler, jf.
lovbekendtgørelse nr. 347 af 2. april 2014, foretages
følgende ændringer:
1. I
§ 30, stk. 2, ændres
»§ 36, stk. 2,« til: »§ 36, stk.
3,«.
2. I
§ 35, 1. pkt., ændres
»§ 36, stk. 2« til: »§ 36, stk.
3«.
3. I
§ 36 indsættes efter
stk. 1 som nyt stykke:
»Stk. 2. En
købekontrakt som nævnt i stk. 1 kan være
underskrevet digitalt.«
Stk. 2 bliver herefter
stk. 3.
4. I
§ 42, stk. 1, ændres
»§ 36, stk. 2,« til: »§ 36, stk.
3,«.
5. I
§ 45, stk. 1, indsættes
efter 3. pkt.:
»Hvis dokumentet er underskrevet digitalt,
skal en skriftlig repræsentation af dokumentet
fremlægges under fogedforretningen.«
6. I
§ 45, stk. 1, 4. pkt., der bliver
5. pkt., indsættes efter »det originale
dokument«: »eller den skriftlige
repræsentation«.
7. I
§ 51, stk. 1 og stk. 3, 3. pkt., ændres »§
36, stk. 2,« til: »§ 36, stk. 3,«.
§ 7
I lov nr. 383 af 22. maj 1996 om skifte af
dødsboer, som ændret senest ved § 84 i lov nr.
594 af 14. juni 2011, foretages følgende
ændringer:
1. § 2,
stk. 2, ophæves, og i stedet indsættes:
»Stk. 2. Havde
afdøde ikke hjemting her i landet, kan boet eller en del af
dette behandles ved en dansk skifteret, hvis
1) afdøde
havde dansk indfødsret eller anden særlig tilknytning
til Danmark og efterlader sig aktiver, der ikke inddrages under en
bobehandling i udlandet, eller
2) afdøde
efterlader sig aktiver i Danmark, der ikke inddrages under en
bobehandling i udlandet.
Stk. 3. Anmodning om
behandling efter stk. 2 indgives til skifteretten på det
sted, hvor boets faste ejendom er beliggende eller boets aktiver
befinder sig. Hvis boet ikke har fast ejendom eller aktiver i
Danmark, indgives anmodningen til skifteretten i den retskreds,
hvor arvingerne har bopæl. I øvrige tilfælde
indgives anmodningen til Københavns Byret.
Stk. 4. Anmodning efter
stk. 3 skal vedlægges en samtykkeerklæring fra samtlige
afdødes arvinger, medmindre der foreligger særlige
omstændigheder, der gør, at samtykke ikke kan
indhentes.«
Stk. 3 bliver herefter stk. 5.
2. I
§ 25, stk. 1, nr. 2,
indsættes efter »gæld«: »og der ikke
er konkret risiko for, at boet under behandlingen bliver
insolvent«.
3. I
§ 31, stk. 2, indsættes
efter 1. pkt.:
»Tilladelse kan, medmindre der foreligger
særlige omstændigheder, kun gives, hvis den del af
boet, som henskydes, udgør en mindre væsentlig del af
boet.«
4. I
§ 42 indsættes som stk. 2:
»Stk. 2.
Skifteretten udleverer samtidig oplysninger om afdøde fra
Det Centrale Personregister (CPR) og oplysninger om den
længstlevende ægtefælles skatteforhold til
bobestyrer.«
5. I
§ 96 indsættes som stk. 4:
»Stk. 4.
Domstolsstyrelsen fastsætter regler om, at klage over
bobestyrer skal udfærdiges på en særlig
blanket.«
6. I
§ 105, stk. 2, 1. pkt.,
ændres »§ 2, stk. 3,« til: »§ 2,
stk. 5,«.
§ 8
I lov om forsikringsaftaler, jf.
lovbekendtgørelse nr. 999 af 5. oktober 2006, som
ændret bl.a. ved § 1 i lov nr. 516 af 6. juni 2007 og
senest ved § 3 i lov nr. 1244 af 18. december 2012, foretages
følgende ændring:
1. § 102,
stk. 3, 2. pkt., ophæves.
§ 9
I lov nr. 293 af 24. april 1996 om visse
civilretlige forhold m.v. ved pensionsopsparing i pengeinstitutter,
som ændret ved § 2 i lov nr. 516 af 6. juni 2007 og
§ 9 i lov nr. 922 af 18. september 2012, foretages
følgende ændring:
1. § 2,
stk. 3, 2. pkt., ophæves.
§ 10
I lov nr. 181 af 28. februar 2007 om
ændring af retsplejeloven og forskellige andre love
(Gruppesøgsmål m.v.), som ændret ved § 1 i
lov nr. 272 af 4. april 2011, foretages følgende
ændring:
1. § 8,
stk. 3, ophæves.
Ministeriet for Børn,
Ligestilling, Integration og Sociale Forhold
§ 11
I lov om social service, jf.
lovbekendtgørelse nr. 254 af 20. marts 2014, foretages
følgende ændring:
1.
Efter § 170 indsættes:
Ȥ
171. Byrettens afgørelse kan ikke indbringes for
landsretten. Procesbevillingsnævnet kan dog give tilladelse
til anke, hvis sagen er af principiel karakter eller særlige
grunde i øvrigt taler derfor. Ansøgning om tilladelse
skal indgives til nævnet inden 4 uger efter dommens
afsigelse. Nævnet kan dog undtagelsesvis meddele tilladelse,
hvis ansøgning indgives senere, men inden 1 år efter
afsigelsen.«
§ 12
Stk. 1. Loven
træder i kraft den 1. juli 2014, jf. dog stk. 2.
Stk. 2. Lovens § 1,
nr. 18, 31 og 79-81, og § 3, nr. 1, træder i kraft den
1. januar 2015.
Stk. 3. Lovens § 1,
nr. 29, 54-66, 68-72, 74, 75 og 82-86, § 3, nr. 2, § 5 og
§ 11 finder alene anvendelse på afgørelser, der
træffes af retten efter lovens ikrafttræden. For
afgørelser truffet af retten før lovens
ikrafttræden finder de hidtil gældende regler
anvendelse.
Stk. 4. Lovens § 7,
nr. 1, finder alene anvendelse på anmodninger indgivet efter
lovens ikrafttræden. For anmodninger om henvisning indgivet
før lovens ikrafttræden finder de hidtil
gældende regler anvendelse.
§ 13
Stk. 1. Loven
gælder ikke for Færøerne og Grønland, jf.
dog stk. 2-4.
Stk. 2. §§ 3
og 7 kan ved kongelig anordning sættes i kraft for
Færøerne og Grønland med de ændringer,
som de færøske og grønlandske forhold
tilsiger.
Stk. 3. §§ 4
og 5 kan ved kongelig anordning sættes i kraft for
Færøerne med de ændringer, som de
færøske forhold tilsiger.
Stk. 4. § 6 kan ved
kongelig anordning sættes i kraft for Grønland med de
ændringer, som de grønlandske forhold tilsiger.