Vedtaget af Folketinget ved 3. behandling
den 29. marts 2011
Forslag
til
Lov om ændring af lov om fuldbyrdelse af
visse strafferetlige afgørelser i Den Europæiske Union
og lov om udlevering af lovovertrædere
(Gennemførelse af
rammeafgørelsen om gensidig anerkendelse af og tilsyn med
afgørelser om pligter og påbud i forbindelse med
udsættelse af straffastsættelse eller straffuldbyrdelse
m.v. og rammeafgørelsen om afgørelser afsagt, uden at
den pågældende har været til stede under
retssagen)
§ 1
I lov nr. 1434 af 22. december 2004 om
fuldbyrdelse af visse strafferetlige afgørelser i Den
Europæiske Union, som ændret ved § 1 i lov
nr. 347 af 14. maj 2008, foretages følgende
ændringer:
1. § 1, stk. 1, nr. 2, affattes
således:
»2)
bødestraf og fængselsstraf eller anden
frihedsberøvende foranstaltning,«
2. I
§ 1, stk. 1,
indsættes efter nr. 2 som nyt nummer:
»3) pligter
eller påbud i forbindelse med udsættelse af
straffastsættelse eller straffuldbyrdelse, som alternativ
sanktion eller ved prøveløsladelse og«
Nr. 3 bliver herefter nr. 4.
3.
Overskriften til afsnit III affattes
således:
»Afsnit III
Bødestraf, fængselsstraf
eller anden frihedsberøvende foranstaltning samt pligter
eller påbud i forbindelse med udsættelse af
straffastsættelse eller straffuldbyrdelse, som alternativ
sanktion eller ved prøveløsladelse«
4. § 20, stk. 1, nr. 6, litra b,
affattes således:
»b) ikke er
mødt personligt frem, medmindre det i attesten er
anført, at personen i overensstemmelse med reglerne i
udstedelsesstaten og i rette tid
i) er blevet
indkaldt personligt og dermed er blevet underrettet om det
fastsatte tidspunkt og sted for den retssag, som førte til
afgørelsen, eller på anden måde faktisk er
blevet officielt underrettet om det fastsatte tidspunkt og sted for
den retssag, der førte til afgørelsen, på en
sådan måde, at det klart fremgår, at personen var
bekendt med den berammede retssag og er blevet underrettet om, at
der kunne træffes en afgørelse, selv om den
pågældende ikke var til stede under retssagen,
ii) var bekendt med
den berammede retssag og havde givet en juridisk rådgiver,
der var udpeget enten af den pågældende selv eller af
udstedelsesstaten, fuldmagt til at forsvare sig under retssagen og
faktisk var repræsenteret af denne rådgiver under
retssagen,
iii) har fået
afgørelsen forkyndt og er blevet udtrykkeligt underrettet om
retten til en fornyet prøvelse eller anke, hvor personen har
ret til at deltage, og som giver mulighed for, at sagens
realiteter, herunder nye beviser, bliver taget op igen, og som kan
føre til, at den oprindelige afgørelse bliver
ændret, og den pågældende efterfølgende
udtrykkeligt har erklæret, at vedkommende ikke anfægter
afgørelsen, eller den pågældende ikke har
anmodet om fornyet prøvelse eller anke inden for den
gældende tidsfrist eller
iv) udtrykkeligt er
blevet underrettet om retssagen og om muligheden for at være
til stede under retssagen, men har givet afkald på retten til
et mundtligt retsmøde og udtrykkeligt har tilkendegivet, at
sagen ikke bestrides.«
5. § 29 d, nr. 6, affattes
således:
»6) den
domfældte ifølge oplysningerne i den attest, som er
omhandlet i § 48, er dømt uden selv at have
været til stede under retssagen, medmindre det i attesten er
anført, at domfældte i overensstemmelse med reglerne i
udstedelsesstaten og i rette tid
a) er blevet
indkaldt personligt og dermed er blevet underrettet om det
fastsatte tidspunkt og sted for den retssag, som førte til
afgørelsen, eller på anden måde faktisk er
blevet officielt underrettet om det fastsatte tidspunkt og sted for
den retssag, der førte til afgørelsen, på en
sådan måde, at det klart fremgår, at personen var
bekendt med den berammede retssag og er blevet underrettet om, at
der kunne træffes en afgørelse, selv om vedkommende
ikke var til stede under retssagen,
b) var bekendt med
den berammede retssag og havde givet en juridisk rådgiver,
der var udpeget enten af den pågældende selv eller af
udstedelsesstaten, fuldmagt til at forsvare sig under retssagen og
faktisk var repræsenteret af denne rådgiver under
retssagen eller
c) har fået
afgørelsen forkyndt og er blevet udtrykkeligt underrettet om
retten til en fornyet prøvelse eller anke, hvor personen har
ret til at deltage, og som giver mulighed for, at sagens
realiteter, herunder nye beviser, bliver taget op igen, og som kan
føre til, at den oprindelige afgørelse bliver
ændret, og den pågældende efterfølgende
udtrykkeligt har erklæret, at vedkommende ikke anfægter
afgørelsen, eller den pågældende ikke har
anmodet om fornyet prøvelse eller anke inden for den
gældende tidsfrist.«
6.
Efter § 29 k indsættes i afsnit III:
»Kapitel 6 b
Anerkendelse af domme og
afgørelser om pligter og påbud i forbindelse med
udsættelse af straffastsættelse eller
straffuldbyrdelse, som alternativ sanktion eller ved
prøveløsladelse
§ 29
l. Reglerne i dette kapitel finder anvendelse på
følgende strafferetlige afgørelser:
1) Domme, hvori
straffastsættelse er udsat, når der i dommen eller ved
efterfølgende afgørelse i stedet er fastsat en eller
flere pligter eller påbud.
2) Domme, hvori
fuldbyrdelsen af en frihedsstraf eller frihedsberøvende
foranstaltning er udsat, når der i dommen eller ved
efterfølgende afgørelse i stedet er fastsat en eller
flere pligter eller påbud.
3) Domme, som
fastsætter en anden straf end frihedsstraf,
frihedsberøvende foranstaltning eller bødestraf, og
som pålægger en pligt eller et påbud (alternativ
sanktion).
4) Domme eller
endelige afgørelser, der træffes på grundlag af
en dom, om prøveløsladelse med pålæg om
en eller flere pligter eller påbud.
§ 29
m. En dom eller afgørelse omfattet af § 29
l, som er afsagt eller truffet i en anden medlemsstat
(udstedelsesstaten), anerkendes, og tilsyn overtages, på
anmodning fra udstedelsesstaten, hvis den domfældte har
lovligt og sædvanligt ophold her i landet og er vendt tilbage
eller ønsker at vende tilbage hertil, medmindre der er
grundlag for at afslå anerkendelse af dommen eller
afgørelsen efter § 29 o, stk. 2,
§ 29 p eller § 29 q. Behandlingen af
anmodninger om anerkendelse og overtagelse af tilsyn sker efter
reglerne i kapitel 12.
Stk. 2. På
anmodning fra udstedelsesstaten og efter ønske fra den
domfældte kan en dom eller afgørelse anerkendes, selv
om den domfældte ikke på tidspunktet for anmodningen
har lovligt og sædvanligt ophold her i landet, hvis det
skønnes formålstjenligt af hensyn til den
pågældendes mulighed for resocialisering.
Stk. 3. Når
betingelserne for anerkendelse og overtagelse af tilsyn er opfyldt,
jf. stk. 1 og 2, og udstedelsesstaten er underrettet om
afgørelsen herom, jf. § 54, stk. 1, overtager
justitsministeren eller den, som justitsministeren bemyndiger
hertil, tilsynet med de pligter eller påbud, som er
tilknyttet dommen eller afgørelsen, når der er tale
om
1) pligt til at
meddele en bestemt myndighed ændring af bopæl eller
arbejdsplads,
2) pligt til ikke
at opholde sig på bestemte lokaliteter eller steder eller i
definerede områder i udstedelses- eller
fuldbyrdelsesstaten,
3)
begrænsninger i muligheden for at forlade
fuldbyrdelsesstatens område,
4) påbud med
hensyn til adfærd, opholdssted, uddannelse eller
fritidsaktiviteter eller begrænsninger i eller regler for
udøvelse af arbejde,
5) pligt til at
henvende sig til en bestemt myndighed på et bestemt
tidspunkt,
6) pligt til at
undgå kontakt med bestemte personer,
7) pligt til at
undgå kontakt med bestemte genstande, der er blevet anvendt
eller med sandsynlighed kan anvendes af den domfældte til at
begå en strafbar handling,
8) pligt til
økonomisk at erstatte skader forvoldt ved
lovovertrædelsen eller pligt til at bevise, at en sådan
pligt er overholdt,
9) pligt til at
udføre samfundstjeneste,
10) pligt til at
samarbejde med en tilsynsførende eller med en
repræsentant for en social myndighed, hvis
ansvarsområde omfatter domfældte, eller
11) pligt til at
underkaste sig terapi eller afvænning.
Stk. 4. En pligt
eller et påbud, som på grund af sin art eller varighed
ikke er foreneligt med de pligter eller påbud, som i henhold
til dansk lovgivning kan fastsættes for en tilsvarende
strafbar handling, kan tilpasses i overensstemmelse med en pligt
eller et påbud, som ville kunne fastsættes her i
landet. Den tilpassede pligt eller det tilpassede påbud skal
ligge så tæt som muligt på den oprindelige pligt
eller det oprindelige påbud, som er fastsat i
udstedelsesstaten, og må ikke udgøre en
skærpelse i forhold hertil.
Stk. 5. Hvis
varigheden af pligten eller påbuddet overstiger den maksimale
varighed, som kan fastsættes i henhold til dansk lovgivning,
nedsættes varigheden til det maksimale, som kan
fastsættes i henhold til dansk lovgivning.
Stk. 6.
Justitsministeren kan fastsætte nærmere regler om
behandlingen af sager om overtagelse af tilsyn.
§ 29
n. Når tilsyn er overtaget efter § 29 m,
stk. 3, finder straffeloven og straffuldbyrdelsesloven samt
administrative forskrifter udstedt i henhold til
straffuldbyrdelsesloven anvendelse på alle senere
afgørelser, der træffes her i landet i forbindelse med
tilsynet.
Stk. 2. En
afgørelse om fuldbyrdelse af en frihedsstraf eller anden
frihedsberøvende foranstaltning eller om
genindsættelse fra prøveløsladelse
træffes ikke her i landet, hvis en handling svarende til den,
der ligger til grund for udstedelsesstatens dom, ikke er strafbar
efter dansk ret, medmindre det skønnes formålstjenligt
af hensyn til den domfældtes mulighed for resocialisering.
Bliver en sådan afgørelse relevant, og skønnes
det ikke formålstjenligt at træffe afgørelsen
her i landet, overføres afgørelseskompetencen i
stedet til den kompetente myndighed i udstedelsesstaten.
Stk. 3. En
afgørelse om fastsættelse af en frihedsstraf eller
anden frihedsberøvende foranstaltning træffes ikke her
i landet, hvis en handling svarende til den, der ligger til grund
for udstedelsesstatens dom, ikke tillige er strafbar efter dansk
ret. Bliver en sådan afgørelse relevant,
overføres afgørelseskompetencen i stedet til den
kompetente myndighed i udstedelsesstaten.
Stk. 4. Hvis der
skal træffes afgørelse om fuldbyrdelse af en
frihedsstraf eller anden frihedsberøvende foranstaltning,
som overstiger den maksimale straf i henhold til dansk lovgivning
for en tilsvarende strafbar handling, nedsættes straffen til
den maksimale straf i henhold til dansk lovgivning.
Stk. 5. Hvis den i
stk. 4 omhandlede frihedsstraf eller anden
frihedsberøvende foranstaltning på grund af sin art
ikke er forenelig med sanktionerne i henhold til dansk lovgivning
for en tilsvarende strafbar handling, kan straffen tilpasses til en
lignende sanktion, der ville kunne anvendes her i landet. Den
tilpassede sanktion må ikke udgøre en skærpelse
i forhold til den idømte sanktion.
Stk. 6.
Bestemmelserne i stk. 4 og 5 finder tilsvarende anvendelse
på afgørelser om fuldbyrdelse af reststraffen for
prøveløsladte.
Stk. 7.
Udstedelsesstaten underrettes på anmodning og uden
unødigt ophold om den maksimale straf, som i henhold til
dansk lovgivning kan fastsættes for den
lovovertrædelse, der gav anledning til dommen, og som kan
pålægges domfældte i tilfælde af
overtrædelse af den eller de pågældende pligter
eller påbud.
§ 29
o. En dom omfattet af § 29 l, der vedrører
en af nedenstående handlinger, og en afgørelse
omfattet af § 29 l, der er knyttet til en sådan
dom, kan anerkendes her i landet, selv om en tilsvarende handling
ikke er strafbar efter dansk ret, hvis sådanne handlinger
efter lovgivningen i udstedelsesstaten kan straffes med
fængsel eller anden frihedsberøvende foranstaltning i
mindst 3 år:
1) Deltagelse i en
kriminel organisation.
2) Terrorisme.
3)
Menneskehandel.
4) Seksuel
udnyttelse af børn og børnepornografi.
5) Ulovlig handel
med narkotika og psykotrope stoffer.
6) Ulovlig handel
med våben, ammunition og eksplosivstoffer.
7) Bestikkelse.
8) Svig, herunder
svig, der skader De Europæiske Fællesskabers
finansielle interesser.
9) Hvidvaskning af
udbytte fra strafbart forhold.
10)
Falskmøntneri, herunder forfalskning af euroen.
11)
Internetkriminalitet.
12)
Miljøkriminalitet, herunder ulovlig handel med truede
dyrearter og ulovlig handel med truede plantearter og
træsorter.
13)
Menneskesmugling.
14)
Forsætligt manddrab og grov legemsbeskadigelse.
15) Ulovlig handel
med menneskevæv og -organer.
16)
Bortførelse, frihedsberøvelse og gidseltagning.
17) Racisme og
fremmedhad.
18) Organiseret
eller væbnet tyveri.
19) Ulovlig handel
med kulturgoder, herunder antikviteter og kunstgenstande.
20) Bedrageri.
21)
Afkrævning af beskyttelsespenge og pengeafpresning.
22) Efterligninger
og fremstilling af piratudgaver af produkter.
23) Forfalskning af
officielle dokumenter og ulovlig handel hermed.
24) Forfalskning af
betalingsmidler.
25) Ulovlig handel
med hormonpræparater og andre vækstfremmende
stoffer.
26) Ulovlig handel
med nukleare og radioaktive materialer.
27) Ulovlig handel
med stjålne motorkøretøjer.
28)
Voldtægt.
29)
Brandstiftelse.
30) Strafbare
handlinger omfattet af Den Internationale Straffedomstols
straffemyndighed.
31) Skibs- eller
flykapring.
32) Sabotage.
Stk. 2. Uden for de
i stk. 1 nævnte tilfælde kan anerkendelse af en
dom eller afgørelse omfattet af § 29 l
afslås, hvis en handling svarende til den, som ligger til
grund for den pågældende dom, ikke er strafbar efter
dansk ret.
§ 29
p. Anerkendelse af domme og afgørelser omfattet af
§ 29 l kan afslås, hvis
1) den attest, som
er omhandlet i § 48, ikke foreligger, er mangelfuld eller
er i åbenbar uoverensstemmelse med dommen og ikke er blevet
suppleret eller rettet inden for en rimelig frist,
2) kriterierne for
anerkendelse af dommen eller afgørelsen og overtagelse af
tilsyn efter § 29 m, stk. 1 og 2, ikke er
opfyldt,
3) der er grund til
at formode, at pligten eller påbuddet er idømt med det
formål at straffe den domfældte på grund af den
pågældendes køn, race, religion, etniske
baggrund, nationalitet, sprog, politiske overbevisning eller
seksuelle orientering, eller at den pågældende kan
blive dårligere stillet af disse grunde,
4) straf ikke kan
fuldbyrdes på grund af forældelse efter dansk ret,
5) der efter dansk
ret ikke kan føres tilsyn med de pågældende
pligter eller påbud på grund af immunitet,
6) den
domfældte på gerningstidspunktet var under den
kriminelle lavalder, jf. straffelovens § 15,
7) dommen eller
afgørelsen omfatter lægebehandling eller terapi, som
uanset muligheden for tilpasning efter § 29 m,
stk. 4, ikke kan underkastes tilsyn i henhold til det danske
retssystem eller sundhedsvæsen,
8) pligten eller
påbuddet, som er fastsat i dommen eller afgørelsen, er
af en varighed på under 6 måneder,
9) dommen eller
afgørelsen vedrører en strafbar handling, som helt
eller for en stor eller væsentlig dels vedkommende er
begået her i landet eller på et sted, der ligestilles
hermed, eller
10) den
domfældte ifølge oplysningerne i den attest, der er
omhandlet i § 48, er dømt uden selv at have
været til stede under retssagen, medmindre det i attesten er
anført, at den pågældende i overensstemmelse med
reglerne i udstedelsesstaten og i rette tid
a) er blevet
indkaldt personligt og dermed er blevet underrettet om det
fastsatte tidspunkt og sted for den retssag, som førte til
afgørelsen, eller på anden måde faktisk er
blevet officielt underrettet om det fastsatte tidspunkt og sted for
den retssag, der førte til afgørelsen, på en
sådan måde, at det klart fremgår, at personen var
bekendt med den berammede retssag og er blevet underrettet om, at
der kunne træffes en afgørelse, selv om vedkommende
ikke var til stede under retssagen,
b) var bekendt med
den berammede retssag og havde givet en juridisk rådgiver,
der var udpeget enten af den pågældende selv eller af
udstedelsesstaten, fuldmagt til at forsvare sig under retssagen og
faktisk var repræsenteret af denne rådgiver under
retssagen eller
c) har fået
afgørelsen forkyndt og er blevet udtrykkeligt underrettet om
retten til en fornyet prøvelse eller anke, hvor personen har
ret til at deltage, og som giver mulighed for, at sagens
realiteter, herunder nye beviser, bliver taget op igen, og som kan
føre til, at den oprindelige afgørelse bliver
ændret, og den pågældende efterfølgende
udtrykkeligt har erklæret, at vedkommende ikke anfægter
afgørelsen, eller den pågældende ikke har
anmodet om fornyet prøvelse eller anke inden for den
gældende tidsfrist.
§ 29
q. Anerkendelse af domme og afgørelser omfattet af
§ 29 l kan afslås, hvis den pågældende
dom vedrører samme forhold, som den domfældte
tidligere er fundet skyldig i eller frifundet for her i landet
eller i en anden stat end udstedelsesstaten (forbud mod dobbelt
strafforfølgning). Tilsvarende gælder, hvis den
pågældende er benådet her i landet for
handlingen. Hvis den domfældte tidligere er dømt i en
anden stat end Danmark, kan anerkendelse dog kun afslås, hvis
dommen er blevet fuldbyrdet, er ved at blive fuldbyrdet eller ikke
længere kan fuldbyrdes i domsstaten.
Stk. 2.
Anerkendelse kan tillige afslås, hvis tiltale er frafaldet
eller påtale er opgivet her i landet for de forhold, som den
pågældende dom vedrører, og betingelserne for
omgørelse ikke er opfyldt.
§ 29
r. Inden der træffes afgørelse om afslag
på anerkendelse i medfør af § 29 p, nr. 1,
2, 7, 8, 9 og 10, eller § 29 q, stk. 1, skal den
kompetente myndighed i udstedelsesstaten høres og om
nødvendigt anmodes om straks at tilvejebringe supplerende
oplysninger til brug for afgørelsen. Afgørelsen om
anerkendelse af dommen eller afgørelsen kan i de i
§ 29 p, nr. 1, nævnte tilfælde
udsættes, indtil attesten foreligger i fuldstændig
stand.
Stk. 2. Efter
aftale med udstedelsesstaten kan det i forbindelse med en
afgørelse om afslag på anerkendelse efter
§ 29 o, stk. 2, § 29 p eller
§ 29 q besluttes, at tilsyn overtages efter
§ 29 m, stk. 3, på trods af afslaget på
anerkendelse, dog således at ansvaret for at træffe
efterfølgende afgørelser i forbindelse med tilsynet
ikke overtages. Udstedelsesstaten skal i disse tilfælde uden
unødigt ophold underrettes om den domfældtes
tilsidesættelse af pligter og påbud og alle
øvrige oplysninger, som er af betydning for
udstedelsesstatens mulighed for at træffe
efterfølgende afgørelser i sagen.
§ 29
s. Tilsyn med en dom eller en afgørelse efter
§ 29 m, stk. 3, ophører her i landet, hvis
udstedelsesstaten inden 10 dage efter modtagelsen af underretning
efter § 29 n, stk. 7, eller § 29 t, nr. 5,
tilbagekalder den i § 48 omhandlede attest, medmindre
tilsyn i Danmark allerede er indledt.
Stk. 2. Tilsyn med
en dom eller en afgørelse efter § 29 m,
stk. 3, ophører endvidere her i landet, og tilsynet
føres tilbage til denne stat, hvis
1) den
domfældte forsvinder eller ikke længere har sit lovlige
og sædvanlige opholdssted her i landet eller
2) der er indledt
en ny straffesag mod den pågældende i udstedelsesstaten
og udstedelsesstaten beder om, at tilsynet føres tilbage til
udstedelsesstaten.
§ 29
t. Den kompetente myndighed i udstedelsesstaten underrettes
skriftligt og uden unødigt ophold
1) om
videresendelse af en dom og, hvis det er relevant, en
afgørelse omfattet af § 29 l og den i
§ 48 omhandlede attest til rette myndighed her i
landet,
2) om, at
overtagelse af tilsyn ikke er muligt, fordi den domfældte
ikke kan spores her i landet,
3) om den endelige
afgørelse om anerkendelse af dommen eller afgørelsen
og om overtagelse af tilsyn,
4) om afslag
på anerkendelse af dommen eller afgørelsen og
overtagelse af tilsyn og begrundelsen herfor,
5) om
afgørelser om tilpasning af pligter eller påbud og
begrundelsen herfor,
6) om
efterfølgende afgørelser som omhandlet i
§ 29 n eller afslag på at træffe
sådanne afgørelser,
7) om
afgørelser om amnesti eller benådning, som bevirker,
at der ikke føres tilsyn med pligter eller påbud, og,
når det er relevant, begrundelsen herfor og
8) om
afgørelser om, at tilsynet føres tilbage til
udstedelsesstaten, jf. § 29 n, stk. 2 og 3, og
§ 29 s, stk. 2.«
7. § 33, stk. 1, nr. 5, affattes
således:
»5) det
følger af oplysningerne i attesten, at den
pågældende er dømt uden selv at have været
til stede under retssagen, medmindre det i attesten er
anført, at den pågældende i overensstemmelse med
reglerne i udstedelsesstaten og i rette tid
a) er blevet
indkaldt personligt og dermed er blevet underrettet om det
fastsatte tidspunkt og sted for den retssag, som førte til
afgørelsen, eller på anden måde faktisk er
blevet officielt underrettet om det fastsatte tidspunkt og sted for
den retssag, der førte til afgørelsen, på en
sådan måde, at det klart fremgår, at personen var
bekendt med den berammede retssag og er blevet underrettet om, at
der kunne træffes en afgørelse, selv om vedkommende
ikke var til stede under retssagen,
b) var bekendt med
den berammede retssag og havde givet en juridisk rådgiver,
der var udpeget enten af den pågældende selv eller af
udstedelsesstaten, fuldmagt til at forsvare sig under retssagen og
faktisk var repræsenteret af denne rådgiver under
retssagen eller
c) har fået
afgørelsen forkyndt og er blevet udtrykkeligt underrettet om
retten til en fornyet prøvelse eller anke, hvor personen har
ret til at deltage, og som giver mulighed for, at sagens
realiteter, herunder nye beviser, bliver taget op igen, og som kan
føre til, at den oprindelige afgørelse bliver
ændret, og den pågældende efterfølgende
udtrykkeligt har erklæret, at vedkommende ikke anfægter
afgørelsen, eller den pågældende ikke har
anmodet om fornyet prøvelse eller anke inden for den
gældende tidsfrist.«
8. § 48, stk. 3, affattes
således:
»Stk. 3.
Afgørelsen om, hvorvidt en afgørelse om
bødestraf, fængselsstraf eller anden
frihedsberøvende foranstaltning eller konfiskation kan
fuldbyrdes her i landet, eller om, hvorvidt en afgørelse om
pligter eller påbud i forbindelse med udsættelse af
straffastsættelse eller straffuldbyrdelse, som alternativ
sanktion eller ved prøveløsladelse kan anerkendes og
tilsyn overtages, udsættes i det nødvendige tidsrum,
hvis det findes nødvendigt at tilvejebringe en dansk
oversættelse af udstedelsesstatens
afgørelse.«
9. § 54, stk. 1, affattes
således:
»Justitsministeren eller den, ministeren
bemyndiger dertil, træffer afgørelse om anmodninger om
fuldbyrdelse af afgørelser om bødestraf,
fængselsstraf eller andre frihedsberøvende
foranstaltninger og konfiskation og om anmodninger om anerkendelse
af og overtagelse af tilsyn med afgørelser om pligter eller
påbud i forbindelse med udsættelse af
straffastsættelse eller straffuldbyrdelse, som alternativ
sanktion eller ved prøveløsladelse, jf. dog
stk. 2.«
10. I
§ 54 indsættes som
stk. 4:
»Stk. 4.
Afgørelser om anerkendelse af og overtagelse af tilsyn med
afgørelser om pligter eller påbud i forbindelse med
udsættelse af straffastsættelse eller
straffuldbyrdelse, som alternativ sanktion eller ved
prøveløsladelse og afslag på anmodninger herom
træffes hurtigst muligt og senest 60 dage efter modtagelsen
af dommen eller afgørelsen. Udstedelsesstaten underrettes,
hvis det på grund af ekstraordinære
omstændigheder ikke er muligt at overholde
fristen.«
11. § 59, stk. 2, affattes
således:
»Stk. 2.
Attester, der i medfør af denne lov fremsendes til en anden
medlemsstat med henblik på fuldbyrdelse af afgørelser
om bødestraffe og konfiskation og med henblik på
anerkendelse af og overtagelse af tilsyn med afgørelser om
pligter eller påbud i forbindelse med udsættelse af
straffastsættelse eller straffuldbyrdelse, som alternativ
sanktion eller ved prøveløsladelse, skal attesteres
af justitsministeren eller den, der bemyndiges dertil.«
12.
Efter § 60 a indsættes i kapitel 13:
Ȥ 60
b. Justitsministeren eller den, ministeren bemyndiger
dertil, kan anmode en anden medlemsstat om at anerkende og
føre tilsyn med en dom eller en afgørelse som
nævnt i § 29 l, når den domfældte er
vendt tilbage til denne medlemsstat eller ønsker at vende
tilbage til medlemsstaten.
Stk. 2.
Justitsministeren eller den, ministeren bemyndiger dertil, kan
desuden anmode en anden medlemsstat end den, hvor domfældte
har lovligt eller sædvanligt ophold, om at anerkende og
føre tilsyn med dommen eller afgørelsen, hvis den
domfældte ønsker det og medlemsstaten har givet sit
samtykke hertil.
Stk. 3.
Justitsministeren kan fastsætte nærmere regler om
behandlingen af sager, der er omfattet af denne
bestemmelse.«
§ 2
I lov om udlevering af lovovertrædere, jf.
lovbekendtgørelse nr. 833 af 25.
august 2005, som ændret senest ved § 2 i lov nr.
494 af 12. maj 2010, foretages følgende ændringer:
1. § 10 g affattes således:
Ȥ 10
g. Udlevering med henblik på fuldbyrdelse af en dom
afsagt, uden at den pågældende har været til
stede under retssagen, hvorved den pågældende er
idømt fængsel eller anden frihedsberøvende
foranstaltning, kan ikke finde sted, medmindre det fremgår af
den europæiske arrestordre, at den pågældende i
overensstemmelse med reglerne i udstedelsesstaten og i rette
tid
1) er blevet
indkaldt personligt og dermed er blevet underrettet om det
fastsatte tidspunkt og sted for den retssag, som førte til
afgørelsen, eller på anden vis er blevet officielt
underrettet om det fastsatte tidspunkt og sted for den retssag, der
førte til afgørelsen, på en sådan
måde, at det klart fremgår, at personen var bekendt med
den berammede retssag og er blevet underrettet om, at der kunne
træffes en afgørelse, selv om vedkommende ikke var til
stede under retssagen,
2) var bekendt med
den berammede retssag og havde givet en juridisk rådgiver,
der var udpeget enten af den pågældende selv eller af
udstedelsesstaten, fuldmagt til at forsvare sig under retssagen og
faktisk var repræsenteret af denne rådgiver under
retssagen,
3) har fået
afgørelsen forkyndt og er blevet udtrykkeligt underrettet om
retten til en fornyet prøvelse eller anke, hvor personen har
ret til at deltage, og som giver mulighed for, at sagens
realiteter, herunder nye beviser, bliver taget op igen, og som kan
føre til, at den oprindelige afgørelse bliver
ændret, og den pågældende efterfølgende
udtrykkeligt har erklæret, at vedkommende ikke anfægter
afgørelsen, eller den pågældende ikke har
anmodet om fornyet prøvelse eller anke inden for den
gældende tidsfrist eller
4) vil få
afgørelsen forkyndt personligt straks efter overgivelsen til
udstedelsesstaten og udtrykkeligt vil blive underrettet om retten
til fornyet prøvelse eller anke som nævnt i nr. 3 og
vil blive underrettet om tidsfristen for anmodning om fornyet
prøvelse eller anke.«
2. I
§ 18 b indsættes efter
stk. 3 som nyt stykke:
»Stk. 4. Den,
der i sager omfattet af § 10 g, nr. 4, på grundlag
af en europæisk arrestordre begæres udleveret med
henblik på fuldbyrdelse af en dom som nævnt i
§ 10 g, kan, når den pågældende
underrettes om indholdet af arrestordren, anmode om at få
udleveret en genpart af dommen, inden udleveringen
gennemføres.«
Stk. 4 bliver herefter
stk. 5.
3. I
§ 18 d, stk. 1 og 2, og § 18 e, stk.
1, ændres »§ 18 b, stk. 4« til:
»§ 18 b, stk. 5«.
§ 3
Justitsministeren fastsætter tidspunktet for
lovens ikrafttræden og kan herunder fastsætte, at
lovens bestemmelser træder i kraft på forskellige
tidspunkter.
§ 4
Stk. 1. Loven
gælder ikke for Færøerne og Grønland.
Stk. 2.
§ 2 kan ved kongelig anordning helt eller delvis
sættes i kraft for Grønland med de ændringer,
som de grønlandske forhold tilsiger.