L 168 (som vedtaget): Forslag til lov om
ændring af retsplejeloven og forskellige andre love. (Politi-
og domstolsreform).
Vedtaget af Folketinget ved 3. behandling den
2. juni 2006
Forslag
til
Lov om ændring af retsplejeloven og
forskellige andre love
(Politi- og domstolsreform)
Justitsministeriet
§ 1
I retsplejeloven, jf.
lovbekendtgørelse nr. 910 af 27. september 2005, som
ændret ved § 3 i lov nr. 525, § 13 i lov
nr. 542, § 1 i lov nr. 552 og § 1, nr. 2-5, 7,
9, 12, 18 og 20-24, i lov nr. 554, alle af 24. juni 2005, lov nr.
1398 og 1399 af 21. december 2005, lov nr. 279 af 5. april 2006 og
§ 12 i lov nr. 434 af 8. maj 2006, foretages følgende
ændringer:
1. Overalt i loven
ændres »domsforhandling« til:
»hovedforhandling«, »domsforhandlingen«
til: »hovedforhandlingen«,
»domsforhandlingens« til:
»hovedforhandlingens« og
»Domsforhandlingen« til:
»Hovedforhandlingen«.
2. Overalt i loven
ændres »politimester« til:
»politidirektør«, »politimesteren«
til: »politidirektøren«,
»politimesterens« til:
»politidirektørens«,
»politimestrene« til:
»politidirektørerne«,
»politimestrenes« til:
»politidirektørernes«, »politimestrene (i
København politidirektøren)« til:
»politidirektørerne«,
»Politimesterens« til:
»Politidirektørens« og
»Politimesteren« til:
»Politi-direktøren«.
3. Kapitel 1 affattes
således:
»Kapitel 1
Retterne
§ 1. De
almindelige domstole er Højesteret, landsretterne og
byretterne samt Sø- og Handelsretten og
Tinglysningsretten.
Stk. 2. Denne lovs regler finder alene
anvendelse på rettens pleje ved de almindelige domstole,
medmindre andet er bestemt i denne eller anden lov.
Stk. 3. Militære straffesager
behandles efter militær retsplejelov.
§ 1 a. Den
Særlige Klageret behandler og påkender
1) begæringer om genoptagelse af en
straffesag, jf. kapitel 86,
2) kæremål vedrørende
udelukkelse af en forsvarer, jf. § 737,
3) klager, der henvises efter § 48,
4) sager om suspension,
disciplinærforfølgning og afsked på grund af
sygdom i de i §§ 49, 49 a, 50 og 55
nævnte tilfælde,
5) sager efter § 54 a om afsked og
ændring af tjenestested og
6) sager om afsættelse af medlemmer af
Domstolsstyrelsens bestyrelse, jf. § 6, stk. 3, i
lov om Domstolsstyrelsen.
Stk. 2. Klageretten består af 5
medlemmer, der efter indstilling af justitsministeren beskikkes af
kongen for en periode på 10 år. Rettens medlemmer kan
kun afsættes ved dom. Et medlem udtræder, når
betingelserne for medlemmets beskikkelse bortfalder. Beskikkelsen
ophører senest ved udgangen af den måned, hvori den
pågældende fylder 70 år. Genbeskikkelse kan ikke
finde sted.
Stk. 3. Klagerettens medlemmer skal
være en højesteretsdommer (Klagerettens formand), en
landsdommer og en byretsdommer, der beskikkes efter indstilling til
justitsministeren fra henholdsvis Højesteret, landsretterne
og Den Danske Dommerforening, samt en advokat, der beskikkes efter
indstilling til justitsministeren fra Advokatrådet, og en
universitetslærer i retsvidenskab eller anden jurist med
særlig videnskabelig uddannelse.
Stk. 4. For hvert af rettens medlemmer
beskikker kongen efter tilsvarende regler som for vedkommende
medlem en første- og andensuppleant. Suppleanterne
tiltræder om nødvendigt retten, således at
førstesuppleanten går forud for andensuppleanten.
Stk. 5. Klagerettens
sekretariatsopgaver udføres af Højesteret efter
aftale mellem Højesterets præsident og Klagerettens
formand.
§ 2.
Højesteret er øverste domstol for hele riget. Den har
sit sæde i København og består af en
præsident og 15 andre højesteretsdommere.
Stk. 2. Præsidenten er ansvarlig
for varetagelsen af de bevillingsmæssige og administrative
forhold, der er henlagt til embedet. Præsidenten skal
herunder sørge for en forsvarlig og hensigtsmæssig
drift af embedet og skal tage de fornødne initiativer til
sikring heraf.
Stk. 3. I præsidentens sted
træder i fornødent fald den efter embedsalder
ældste af rettens tilstedeværende dommere.
§ 3. I
afgørelsen af sager ved Højesteret deltager,
medmindre andet er bestemt, mindst 5 dommere. Præsidenten
træffer efter forhandling med rettens medlemmer bestemmelse
om sagernes fordeling mellem dommerne og om sagernes administrative
behandling. Er i en sag det nødvendige antal
højesteretsdommere ikke til rådighed, kan
præsidenten tilkalde en eller flere landsdommere til at
deltage i sagens behandling.
Stk. 2. Når præsidenten
ikke deltager i behandlingen af en sag, beklædes
formandspladsen af den dommer, præsidenten efter forhandling
med rettens medlemmer udpeger dertil.
Stk. 3. Efter rettens nærmere
bestemmelse kan følgende afgørelser træffes af
udvalg, der består af mindst 3 dommere, og som
sammensættes af præsidenten efter forhandling med
rettens medlemmer:
1) Beslutninger og kendelser, der ikke
træffes under hovedforhandlingen i domssager,
2) i borgerlige sager domme, hvorved anke
afvises, domme i sager, hvor indstævnte møder uden at
rejse indsigelse, og domme, hvorved der alene tages stilling til
spørgsmål om sagsomkostninger, og
3) domme i kæresager.
Stk. 4. I det omfang retten finder det
formålstjenligt, kan et enkelt af medlemmerne handle på
udvalgets vegne. I vedtagelsen af domme og kendelser bortset fra
kendelser om afvisning af kæremål skal dog alle
udvalgets medlemmer deltage.
§ 4.
Fuldmægtige ved Højesteret kan optage bevis, i det
omfang Højesteret bestemmer det, jf. § 340,
stk. 3.
Stk. 2. For at kunne give møde
for andre under bevisoptagelse efter stk. 1 skal en advokat
have møderet for Højesteret, jf. § 134.
Stk. 3. Klage over afgørelser
truffet under bevisoptagelse efter stk. 1 fremsættes
over for Højesteret. Fristen for klage er 2 uger efter, at
afgørelsen er truffet. Afgørelse af klagen sker ved
kendelse.
§ 5. Der skal
være to landsretter: Østre Landsret og Vestre
Landsret. Under Østre Landsret hører Øerne, og
under Vestre Landsret hører Jylland.
Stk. 2. Østre Landsret, der har
sit sæde i København, består af en
præsident og 60 andre landsdommere. Vestre Landsret, der har
sit sæde i Viborg, består af en præsident og 38
andre landsdommere.
Stk. 3. Præsidenten er ansvarlig
for varetagelsen af de bevillingsmæssige og administrative
forhold, der er henlagt til embedet. Præsidenten skal
herunder sørge for en forsvarlig og hensigtsmæssig
drift af embedet og skal tage de fornødne initiativer til
sikring heraf.
Stk. 4. Præsidenten
træffer efter forhandling med rettens øvrige dommere
bestemmelse om, hvem af disse der skal fungere som præsident
under dennes fravær eller forfald.
§ 6.
Landsretternes domsmyndighed omfatter dels behandling og
påkendelse i 1. instans af retssager i det omfang, som
bestemmes ved reglerne i denne lov, dels prøvelse i
2. instans af byretternes behandlinger og afgørelser
overensstemmende med de nævnte regler. Endvidere kan
kære rejses for landsretten over byrettens afgørelser
vedrørende de i § 11, stk. 2, nr. 2 og
4, omhandlede forhold og over Tinglysningsrettens
afgørelser.
§ 7. I
afgørelsen af sager ved landsretterne deltager, medmindre
andet er bestemt, mindst 3 dommere. Uden for hovedforhandlingen kan
dog en enkelt dommer handle på rettens vegne.
Præsidenten træffer efter forhandling med rettens
øvrige dommere bestemmelse om sagernes fordeling mellem
dommerne og om sagernes administrative behandling.
Stk. 2. Når rettens
præsident ikke deltager i behandlingen af en sag,
beklædes formandspladsen af den af rettens dommere, som
præsidenten har beskikket dertil. Sådan beskikkelse
sker for 1 år ad gangen og kan fornys. I fornødent
fald træder den efter embedsalder ældste af de dommere,
af hvilke retten dannes, i formandens sted.
Stk. 3. I nævningesager og
domsmandssager deltager 3 dommere. I nævningesager deltager 9
nævninger. I domsmandssager tiltrædes landsretten af 3
domsmænd.
Stk. 4. Hvis hovedforhandlingen i en
nævninge- eller domsmandssag antages at ville blive af
længere varighed, kan rettens præsident efter
indstilling fra rettens formand bestemme, at suppleanter for
dommerne og nævningerne eller domsmændene skal
overvære hovedforhandlingen. Suppleanterne deltager ikke i
rettens rådslagninger og afstemninger, men kan efter
retsformandens bestemmelse overvære disse. I øvrigt
finder reglerne om nævninger og domsmænd tilsvarende
anvendelse på suppleanter for disse. En suppleant
tiltræder retten, hvis en af dommerne, nævningerne
eller domsmændene bliver forhindret i at medvirke ved sagens
behandling og pådømmelse.
§ 8.
Landsretten har hovedtingsted på det sted, hvor den har sit
sæde.
Stk. 2. Hovedforhandling i
nævningesager og domsmandssager foregår endvidere
på andre af Domstolsstyrelsen dertil fastsatte tingsteder i
landsretskredsen. Domstolsstyrelsen bestemmer, hvilke dele af
landsretskredsen der skal henlægges til hvert af disse
tingsteder.
Stk. 3. Retten kan bestemme, at retten
skal sættes uden for det sædvanlige tingsted, herunder
også uden for landsretskredsen, når det findes
hensigtsmæssigt af hensyn til sagens oplysning.
Stk. 4. Retten kan endvidere bestemme,
at retten skal sættes uden for det sædvanlige tingsted,
herunder undtagelsesvis også uden for landsretskredsen,
når det findes hensigtsmæssigt af hensyn til sagens
behandling inden for rimelig tid eller af andre særlige
grunde.
Stk. 5. Inden retten i medfør
af stk. 4 træffer afgørelse om, hvorvidt en sag
skal behandles uden for landsretskredsen, skal parterne have
lejlighed til at udtale sig om spørgsmålet.
§ 9. Landet
inddeles i 24 retskredse. Justitsministeren kan foretage
forandringer i retskredsenes område, medmindre forandringen
indebærer oprettelse eller nedlæggelse af en
retskreds.
Stk. 2. Københavns Byret
består af en præsident og mindst 38 andre dommere.
Stk. 3. Retten i Glostrup består
af en præsident og mindst 14 andre dommere.
Stk. 4. Retten på Frederiksberg
består af en præsident og mindst 12 andre dommere.
Stk. 5. Retterne i Århus og Odense
består af en præsident og mindst 11 andre dommere.
Stk. 6. Retten i Aalborg består af en
præsident og mindst 10 andre dommere.
Stk. 7. Retten i Roskilde består af
en præsident og mindst 9 andre dommere.
Stk. 8. Retterne i Kolding og
Sønderborg består af en præsident og mindst 8
andre dommere.
Stk. 9. Retterne i Randers, Næstved,
Hillerød og Lyngby består af en præsident og
mindst 7 andre dommere.
Stk. 10. Retterne i Hjørring,
Esbjerg, Nykøbing Falster og Helsingør består
af en præsident og mindst 6 andre dommere.
Stk. 11. Retterne i Viborg, Holstebro,
Herning, Horsens, Svendborg og Holbæk består af en
præsident og mindst 5 andre dommere.
Stk. 12. Retten på Bornholm
består af 1 dommer.
Stk. 13. Ud over det antal dommere,
der er nævnt i stk. 2-12, udnævnes yderligere 25
dommere ved byretterne. Der kan højst udnævnes
yderligere 4 dommere ved Københavns Byret, yderligere 3
dommere ved hver af de retter, der er nævnt i stk. 3 og
4, og yderligere 2 dommere ved hver af de retter, der er
nævnt i stk. 5-11. Ved ledighed i en dommerstilling ved
en ret, hvor der er udnævnt en eller flere yderligere
dommere, bestemmer Domstolsstyrelsen, ved hvilken ret stillingen
skal placeres.
§ 10. Byrettens
præsident (på Bornholm dommeren) er ansvarlig for
varetagelsen af de bevillingsmæssige og administrative
forhold, der er henlagt til embedet. Præsidenten (dommeren)
skal herunder sørge for en forsvarlig og
hensigtsmæssig drift af embedet og skal tage de
fornødne initiativer til sikring heraf.
Stk. 2. Præsidenten
træffer efter forhandling med rettens øvrige dommere
bestemmelse om, hvem af disse der skal fungere som præsident
under dennes fravær eller forfald.
§ 11. Byrettens
virkekreds omfatter behandling og påkendelse af retssager i
1. instans og foretagelse af retshandlinger i det omfang, som
bestemmes ved reglerne i denne lov.
Stk. 2. Til byretternes virkekreds
hører uden for den egentlige retspleje, hvortil også
regnes skifteforvaltning og foged- og auktionsforretninger,
1) opkrævning af retsafgifter og
regnskabsaflæggelse herfor,
2) udmeldelse af syns- og skønsmænd
uden for retsplejen, for så vidt den ikke kan ske
administrativt,
3) retshjælpsforretninger og
4) notarialforretninger.
Stk. 3. Justitsministeren
fastsætter regler om notarialforretninger.
§ 12. I
afgørelsen af sager ved byretterne deltager, medmindre andet
er bestemt, 1 dommer. Præsidenten træffer efter
forhandling med rettens øvrige dommere bestemmelse om
sagernes fordeling mellem dommerne og om sagernes administrative
behandling.
Stk. 2. Hvis flere deltager i
afgørelsen af sagen, beklædes formandspladsen af den
af rettens dommere, som præsidenten (på Bornholm
dommeren) har beskikket dertil. I fornødent fald
træder den efter embedsalder ældste af de dommere, af
hvilke retten dannes, i formandens sted. Uden for
hovedforhandlingen kan en enkelt dommer handle på rettens
vegne.
Stk. 3. I borgerlige sager kan retten
bestemme, at 3 dommere skal deltage i afgørelsen af sagen,
hvis
1) sagen er af principiel karakter,
2) sagens udfald kan få væsentlig
betydning for andre end parterne,
3) sagen frembyder særlig omfattende eller
vanskelige retlige eller bevismæssige spørgsmål
eller
4) sagens særlige karakter i øvrigt
undtagelsesvis gør kollegial behandling
påkrævet.
Stk. 4. Før retten
træffer afgørelse efter stk. 3, skal parterne
have adgang til at udtale sig om spørgsmålet.
Afgørelsen træffes ved kendelse. En kendelse om, at
der skal deltage 3 dommere, kan ikke indbringes for højere
ret.
Stk. 5. I nævningesager deltager
3 dommere og 6 nævninge.
Stk. 6. I domsmandssager
tiltrædes retten af 2 domsmænd, jf. dog
stk. 8.
Stk. 7. Hvis hovedforhandlingen i en
nævninge- eller domsmandssag antages at ville blive af
længere varighed, kan rettens præsident efter
indstilling fra rettens formand bestemme, at suppleanter for
dommeren eller dommerne og nævningerne eller
domsmændene skal overvære hovedforhandlingen. For
så vidt angår retten på Bornholm, træffes
bestemmelsen af Østre Landsrets præsident efter
indstilling fra dommeren. Suppleanterne deltager ikke i rettens
rådslagninger og afstemninger, men kan efter retsformandens
bestemmelse overvære disse. I øvrigt finder reglerne
om nævninger og domsmænd tilsvarende anvendelse
på suppleanter for disse. En suppleant tiltræder
retten, hvis en af dommerne, nævningerne eller
domsmændene bliver forhindret i at medvirke ved sagens
behandling og pådømmelse.
Stk. 8. I domsmandssager om
økonomisk kriminalitet, der forventes at have en
længere varighed, kan rettens præsident efter
indstilling fra rettens formand bestemme, at retten
sammensættes af 2 dommere og 3 domsmænd. For så
vidt angår retten på Bornholm, træffes
bestemmelsen af Østre Landsrets præsident efter
indstilling fra dommeren. Stk. 7 finder ikke anvendelse.
§ 13.
Domstolsstyrelsen fastsætter efter forhandling med den
enkelte byretspræsident (på Bornholm dommeren)
tingstederne for byretterne.
Stk. 2. Retten kan bestemme, at retten
skal sættes uden for det sædvanlige tingsted, herunder
også uden for retskredsen, når det findes
hensigtsmæssigt af hensyn til sagens oplysning.
Stk. 3. Retten kan endvidere bestemme,
at retten skal sættes uden for det sædvanlige tingsted,
herunder undtagelsesvis også uden for retskredsen, når
det findes hensigtsmæssigt af hensyn til sagens behandling
inden for rimelig tid eller af andre særlige grunde.
Stk. 4. Inden retten i medfør
af stk. 3 træffer afgørelse om, hvorvidt en sag
skal behandles uden for retskredsen, skal parterne have lejlighed
til at udtale sig om spørgsmålet.
§ 14.
Sø- og Handelsretten, der har sit sæde i
København, består af en præsident, 2
vicepræsidenter og 2 andre dommere samt et antal sagkyndige
medlemmer.
Stk. 2. Præsidenten er ansvarlig
for varetagelsen af de bevillingsmæssige og administrative
forhold, der er henlagt til embedet. Præsidenten skal
herunder sørge for en forsvarlig og hensigtsmæssig
drift af embedet og skal tage de fornødne initiativer til
sikring heraf.
Stk. 3. Præsidenten
træffer efter forhandling med rettens øvrige dommere
bestemmelse om, hvem af disse der skal fungere som præsident
under dennes fravær eller forfald.
§ 15.
Sø- og Handelsrettens domsmyndighed omfatter behandling og
påkendelse i 1. instans af retssager i det omfang, som
følger af §§ 225 og 227.
Stk. 2. Til Sø- og
Handelsrettens virkekreds hører endvidere
1) forbudssager om EF-varemærker, jf.
varemærkelovens §§ 43 c og 43 d,
2) forbudssager om EF-design, jf. designlovens
§ 43,
3) sager om begrænsningsfonde, jf.
sølovens kapitel 12, og
4) behandling af anmeldelser om
betalingsstandsning og begæringer om konkurs,
akkordforhandling eller gældssanering i de områder, der
er henlagt under Københavns Byret, retten på
Frederiksberg og retterne i Glostrup og Lyngby, jf. konkurslovens
§ 4.
§ 16. I
afgørelsen af sager ved Sø- og Handelsretten
deltager, medmindre andet er bestemt, 1 dommer. Præsidenten
træffer efter forhandling med rettens øvrige dommere
bestemmelse om sagernes fordeling mellem dommerne og om sagernes
administrative behandling. Reglerne i § 12, stk. 2,
3. pkt., og stk. 3 og 4, finder tilsvarende anvendelse i
sager ved Sø- og Handelsretten.
Stk. 2. Når rettens
præsident ikke deltager i behandlingen af en sag,
beklædes formandspladsen af den af rettens dommere, som
præsidenten har beskikket dertil. I fornødent fald
træder den efter embedsalder ældste af de dommere, af
hvilke retten dannes, i formandens sted.
Stk. 3. Retten tiltrædes under
hovedforhandlingen i borgerlige sager af 2 sagkyndige medlemmer.
Retten kan tilkalde de sagkyndige medlemmer til retsmøder
uden for hovedforhandlingen, når den finder særlig
anledning hertil, herunder navnlig i tilfælde af
afhøring af parter eller vidner, afhjemling af syn og
skøn eller afsigelse af kendelse om et omtvistet punkt.
Stk. 4. Ved afgørelse af
tvister i konkursboer kan retten tilkalde 2 sagkyndige
medlemmer.
Stk. 5. Retten kan i alle sager
tilkalde 4 sagkyndige medlemmer i stedet for 2, når sagens
karakter taler derfor.
Stk. 6. Sager om nedlæggelse af
forbud vedrørende EF-varemærker, jf.
varemærkelovens §§ 43 c og 43 d,
eller EF-design, jf. designlovens § 43, behandles uden
tilkaldelse af sagkyndige medlemmer.
§ 17.
Sø- og Handelsretten har hovedtingsted på det sted,
hvor den har sit sæde.
Stk. 2. Domstolsstyrelsen kan efter
forhandling med Sø- og Handelsrettens præsident
træffe bestemmelse om et eller flere yderligere tingsteder
for Sø- og Handelsretten. Domstolsstyrelsen bestemmer,
hvilke dele af landet der skal henlægges til hvert af disse
tingsteder.
Stk. 3. En sag behandles ved
tingstedet for det område, hvor sagen kunne være anlagt
i medfør af kapitel 22, jf. dog stk. 4-6.
Stk. 4. Sø- og Handelsretten
kan bestemme, at retten skal sættes uden for det
sædvanlige tingsted, herunder også uden for det til
tingstedet henlagte område, når det findes
hensigtsmæssigt af hensyn til sagens oplysning.
Stk. 5. Sø- og Handelsretten
kan endvidere bestemme, at retten skal sættes uden for det
sædvanlige tingsted, herunder undtagelsesvis også uden
for det til tingstedet henlagte område, når det findes
hensigtsmæssigt af hensyn til sagens behandling inden for
rimelig tid eller af andre særlige grunde.
Stk. 6. Inden Sø- og
Handelsretten i medfør af stk. 5 træffer
afgørelse om, hvorvidt en sag skal behandles uden for det
til tingstedet henlagte område, skal parterne have lejlighed
til at udtale sig om spørgsmålet.
§ 18.
Tinglysningsretten, der har sit sæde i Hobro, består af
en præsident, der har ansvaret for tinglysningen.
Stk. 2. Præsidenten er endvidere
ansvarlig for varetagelsen af de bevillingsmæssige og
administrative forhold, der er henlagt til embedet.
Præsidenten skal herunder sørge for en forsvarlig og
hensigtsmæssig drift af embedet og skal tage de
fornødne initiativer til sikring heraf.
Stk. 3. Tinglysningsretten varetager
tinglysningen for hele landet.
§ 19.
Fuldmægtige ved byretterne, Sø- og Handelsretten og
Tinglysningsretten kan behandle sager, der hører under
vedkommende ret, i det omfang rettens præsident (på
Bornholm dommeren) bestemmer det.
Stk. 2. Domstolsstyrelsen
fastsætter regler for fuldmægtiges uddannelse ved
byretterne, Sø- og Handelsretten og Tinglysningsretten.
Stk. 3. Ved byretterne og Sø-
og Handelsretten kan rettens præsident (på Bornholm
dommeren) meddele andre personer bemyndigelse til at træffe
afgørelser efter § 350, stk. 2, og
§ 477 d, stk. 2, og at udføre foged-,
skifte- og notarialforretninger samt faderskabssager, hvis der ikke
skal træffes afgørelse i tvistigheder. Personer, der
er bemyndiget til at udføre fogedforretninger, kan dog efter
præsidentens (dommerens) nærmere bestemmelse
træffe afgørelser efter § 490,
§ 494, stk. 2 og 3, og § 525.
Stk. 4. Ved Tinglysningsretten kan
præsidenten meddele andre personer bemyndigelse til at
udføre tinglysningsforretninger.
§ 20. I
borgerlige sager i 1. instans, der behandles ved byretten
eller landsretten, kan retten bestemme, at retten under
hovedforhandlingen skal tiltrædes af 2 sagkyndige medlemmer,
hvis fagkundskab skønnes at være af betydning for
sagen.
Stk. 2. I ankesager i landsretten, der
i 1. instans er behandlet under medvirken af sagkyndige i
medfør af stk. 1, kan retten bestemme, at retten under
hovedforhandlingen skal tiltrædes af 2 sagkyndige
medlemmer.
Stk. 3. Før retten
træffer afgørelse efter stk. 1 eller 2, skal
parterne have adgang til at udtale sig om spørgsmålet.
Afgørelsen træffes ved kendelse. En kendelse om, at
retten skal tiltrædes af sagkyndige, kan ikke indbringes for
højere ret.
Stk. 4. Når der er truffet
bestemmelse om medvirken af sagkyndige efter stk. 1 eller 2,
kan retten tilkalde de sagkyndige til retsmøder uden for
hovedforhandlingen, når den finder særlig anledning
hertil, herunder navnlig i tilfælde af afhøring af
parter eller vidner, afhjemling af syn og skøn eller
afsigelse af kendelse om et omtvistet punkt.
Stk. 5. Reglerne i stk. 1-4
gælder ikke for de i kapitel 42, 42 a, 43, 43 a,
43 b og 44 omhandlede sager.
§ 20 a.
Under behandling i byretten eller landsretten af tvister i
konkursboer kan sagkyndige tilkaldes efter reglerne i
§ 20.
§ 20 b. I
straffesager i byretten, i hvilke fagkundskab til søforhold
skønnes at være af betydning, tiltrædes retten
under hovedforhandlingen af 2 sagkyndige medlemmer. Retten kan
tilkalde de sagkyndige til retsmøder uden for
hovedforhandlingen, når den finder særlig anledning
hertil. Tilkaldelse af sagkyndige er dog ikke nødvendig i
straffesager, som fremmes til dom uden udfærdigelse af
anklageskrift i medfør af § 831, eller i sager,
som afgøres ved dom i henhold til § 897,
stk. 1, eller § 898, stk. 1, eller sluttes i
henhold til § 899 eller § 900. Sagkyndige
deltager ikke i nævningesager.
Stk. 2. I ankesager i landsretten, der
i byretten er behandlet under medvirken af sagkyndige i
medfør af stk. 1, tiltrædes retten under
hovedforhandlingen af 2 sagkyndige medlemmer. Det samme
gælder ankesager i landsretten, hvor tilkaldelse af
sagkyndige i byretten er undladt i medfør af stk. 1,
3. pkt.
Stk. 3. Under afgivelse af
søforklaring tiltrædes byretten af 2 sagkyndige
medlemmer.«
4.§ 28, stk. 1 og
2 ,
ophæves.
Stk. 3 bliver herefter stk. 1.
5. I § 31 b,
1. pkt., ændres »§§ 387 og
927 b og § 928 a, stk. 2 og 3, eller er
dokumenter undladt oplæst, jf. § 927 c«
til: »§§ 366, 387, 850 og 878, eller er
dokumenter undladt oplæst, jf. § 871,
stk. 6«.
6. I § 32, stk. 3,
1. pkt., ændres »eller den dommer, der
varetager rettens administration,« til: »(på
Bornholm dommeren)«.
7. Efter
§ 32 b indsættes:
Ȥ 32 c.
Når retten i medfør af denne lov har tilladt, at en
part eller rettergangsfuldmægtig deltager i et
retsmøde ved anvendelse af telekommunikation, anses den
pågældende som deltager i retsmødet på
samme måde som ved fremmøde i retten. Dette
gælder dog ikke i de i § 760, stk. 2, og
§ 764, stk. 2, nævnte tilfælde.
§ 32 d.
Skal nogen afgive forklaring i et retsmøde, må en part
eller rettergangsfuldmægtig, der ikke er advokat, kun deltage
i retsmødet ved anvendelse af telekommunikation med billede,
såfremt fremgangsmåden i § 192 følges
eller den pågældende er ledsaget af en
advokat.«
8.§ 33, stk. 2,
affattes således:
»Stk. 2. Justitsministeren kan
fastsætte regler om gennemførelsen af billed- og
lydoptagelse, jf. § 186, stk. 3, og om opbevaring og
sletning af sådanne optagelser.«
9. I § 34, stk. 2,
nr. 2, indsættes efter
»domsmænd,«: »sagkyndige
retsmedlemmer,«.
10. I § 39, stk. 1,
2. pkt., ændres »genpart, der
bekræftes af justitssekretæren eller, hvor sådan
ikke er ansat, af dommeren« til: »kopi, der
bekræftes af retten«.
11. I § 39, stk. 1,
3. pkt., ændres »genpart« til:
»kopi« og »præsidenten eller ved byretterne
uden for København på dommeren« til:
»retten, dog ved Højesteret på
præsidenten«.
12.§ 40 ophæves.
13. I § 41 c,
stk. 1, ændres »§§ 387 og
927 b og § 928 a, stk. 2 og 3« til:
»§§ 366, 387, 850 og 878«, i
stk. 2 ændres
»§ 927 c« til: »§ 871,
stk. 6«, og i stk. 3 ændres »,
jf. § 356 a« til: »eller sammenfattende
processkrifter, jf. § 357, stk. 1 og 2«.
14. I § 41 f, stk. 3,
1. pkt., § 694, stk. 3, 1. pkt.,
§ 729 b, stk. 2, 3. pkt., § 731,
stk. 2, 1. pkt., og § 741 c,
stk. 1, 5. pkt., ændres
»§ 922« til:
»§ 831«.
15. I overskriften til
kapitel 4 og i § 66, stk. 1,
1. pkt. , udgår
»justitssekretærer,«.
16. I § 42, stk. 2,
udgår » €" bortset fra Sø- og Handelsretten
i København, jf. § 9 €" «.
17. I § 42, stk. 4,
ændres »eller Sø- og Handelsretten« til:
», Sø- og Handelsretten eller
Tinglysningsretten«.
18. I § 43 a, stk. 1,
nr. 4, udgår », administrerende
byretsdommer«.
19. I § 43 a,
stk. 1, indsættes efter nr. 4 som nyt nummer:
»5) præsident i
Tinglysningsretten,«.
Nr. 5 og 6 bliver herefter nr. 6 og 7.
20. I § 44 indsættes
som stk. 5:
»Stk. 5. Midlertidigt beskikkede
dommere kan efter beskikkelsens ophør færdigbehandle
sager, i hvilke mundtlig forhandling er påbegyndt inden
beskikkelsens ophør. Beføjelsen til i medfør
af 1. pkt. at færdigbehandle påbegyndte sager
ophører ved udgangen af den måned, hvori den
pågældende fylder 70 år.«
21. I § 44 a,
stk. 4, ændres »(den administrerende
dommer) for vedkommende ret eller for retspræsidenters,
administrerende dommeres og enkeltdommeres« til: »for
vedkommende ret eller for retspræsidenters og dommeren ved
retten på Bornholms«.
22. I § 44 c,
stk. 1, ændres »§ 4 og
§§ 15-17« til: »§§ 5 og
9«.
23.§ 45, stk. 2 og
3 , affattes
således:
»Stk. 2. Beskikkelse efter
stk. 1 kan uden ansøgning kun meddeles dommere eller
fuldmægtige i en tilstødende retskreds inden for
landsretskredsen. Beskikkelse som yderligere dommer ved retten
på Bornholm kan uden ansøgning meddeles dommere og
fuldmægtige ved Københavns Byret efter
drøftelse med rettens præsident. Beskikkelse kan uden
ansøgning kun meddeles for et tidsrum af højst 3
måneder for den enkelte dommer eller fuldmægtig.
Beskikkelse af en dommer eller fuldmægtig for et tidsrum ud
over 1 måned kan kun ske efter drøftelse med
Domstolsstyrelsen. Beskikkelse til tjeneste ved en bestemt byret
kan i intet tilfælde meddeles ud over et tidsrum af 2
år.
Stk. 3. Sker beskikkelsen ved retten
på Bornholm, træffer Østre Landsrets
præsident efter forhandling med dommerne bestemmelse om,
hvilke forretninger der skal varetages af den midlertidigt
beskikkede dommer.«
24.§ 48, stk. 2,
affattes således:
»Stk. 2. Sager efter stk. 1
behandles af rettens præsident. For så vidt angår
dommeren ved retten på Bornholm og præsidenterne for
byretterne, landsretterne, Sø- og Handelsretten og
Tinglysningsretten, behandles sager efter stk. 1 dog af
præsidenten for den nærmeste overordnede
ret.«
25. I § 52, stk. 1, og
§ 54, stk. 1 , ændres
»Justitssekretærer og fuldmægtige« til:
»Fuldmægtige«.
26. I § 53 udgår
»en justitssekretær eller«, og »eller
dommer (administrerende dommer)« ændres til:
»(på Bornholm dommeren)«.
27. I § 54, stk. 2,
2. pkt., udgår »justitssekretær
eller«.
28. I § 54 a, stk. 1,
1. pkt., udgår »en justitssekretær
eller«.
29. I § 55 ændres
»justitssekretærer og fuldmægtige samt«
til: »fuldmægtige,«.
30.§ 57, stk. 1,
1. pkt., affattes således:
»I hver retskreds samt ved landsretterne og
Sø- og Handelsretten beskikkes det fornødne antal
stævningsmænd af vedkommende præsident (på
Bornholm af dommeren).«
31. I § 58, stk. 2,
1. pkt., ændres »eller byretsdommer«
til: »(på Bornholm dommeren)«.
32. Efter § 58
indsættes:
Ȥ 59.
Rigspolitichefen fører en fortegnelse over tolke.
Justitsministeren kan fastsætte nærmere regler herom.
Det kan i reglerne fastsættes, at afgørelser, der
træffes efter reglerne, ikke kan påklages.«
33.§ 60, stk. 1,
nr. 5, ophæves, og i stedet indsættes:
»5) har handlet i sagen i den underordnede
instans som dommer eller, hvis det er en straffesag, som
nævning eller domsmand eller
6) har deltaget som dommer, domsmand,
nævning eller sagkyndig under den tidligere hovedforhandling
i en straffesag, der er hjemvist til ny hovedforhandling efter
§ 929 eller genoptaget efter §§ 976 eller
977.«
34. I § 60, stk. 2,
2. pkt., og stk. 3, 2. pkt. , ændres
»§ 922 eller § 923« til:
»§ 831«.
35.§ 68 affattes
således:
Ȥ 68. For hver
landsretsnævningekreds vælges for et tidsrum af 4
år regnet fra en 1. januar et antal personer, der må
anses for egnede til at virke som nævninger eller
domsmænd. Listerne over disse personer benævnes
grundlister. For hver landsretsnævningekreds dannes en
nævninge- og domsmandsliste ved lodtrækning blandt de
personer, der er opført på grundlisterne. På
samme måde dannes en nævninge- og domsmandsliste for
hver byret, der ligger i landsretsnævningekredsen.
Stk. 2. Ved
landsretsnævningekreds forstås den del af en
landsretskreds, som i henhold til § 8, stk. 1 og 2,
er henlagt til samme landsretstingsted.
Stk. 3. Nævninger og
domsmænd kan efter udløbet af det tidsrum, for hvilket
grundlisten gælder, færdigbehandle sager, i hvilke
mundtlig forhandling er påbegyndt inden for dette tidsrum.
Beføjelsen til i medfør af 1. pkt. at
færdigbehandle påbegyndte sager ophører ved
udgangen af den måned, hvori den pågældende
fylder 70 år.«
36.§ 71, nr. 6,
affattes således:
»6) sagkyndige, der er beskikket efter
§ 92 i denne lov eller efter § 172 i lov om
social service, og lægdommere ved boligretterne,«.
37. I § 74, stk. 2,
indsættes efter »Byrettens«:
»nævninge- og«.
38. I § 74, stk. 3,
ændres »nævningekreds« til:
»landsretsnævningekreds« og
»nævningekredsen« til:
»landsretsnævningekredsen«.
39.§ 78, 1. pkt.,
affattes således:
»Landsrettens præsident fastsætter
antallet af nævninger og domsmænd, der skal udtages
efter § 74.«
40. I § 79, stk. 1,
ændres »vedkommende retsformand« til: »ved
landsretten retsformanden og ved byretterne præsidenten
(på Bornholm dommeren)«.
41. I § 79 indsættes
som stk. 3 :
»Stk. 3. Træffer
landsretten i medfør af § 8, stk. 4,
bestemmelse om, at en sag skal behandles uden for
landsretsnævningekredsen, kan landsretten bestemme, at
nævningerne skal udtages af nævninge- og
domsmandslisten for den landsretsnævningekreds, hvor sagen
skal behandles. Træffer byretten i medfør af
§ 13, stk. 3, bestemmelse om, at en sag skal
behandles uden for retskredsen, kan byretten bestemme, at
nævninger skal udtages af nævninge- og domsmandslisten
for den retskreds, hvor sagen skal behandles. Inden der
træffes afgørelse i medfør af 1. og
2. pkt., skal parterne have lejlighed til at udtale sig om
spørgsmålet.«
42.§ 81, stk. 1,
ophæves, og i stedet indsættes:
»Når en nævningesag skal behandles
ved byretten, har anklagemyndigheden og tiltalte ret til uden
angivelse af grund hver at udskyde 1 nævning, i sager
angående politiske overtrædelser dog 2
nævninger.
Stk. 2. Når en nævningesag
skal behandles ved landsretten, har anklagemyndigheden og tiltalte
ret til uden angivelse af grund hver at udskyde 2 nævninger,
i sager angående politiske overtrædelser dog 3
nævninger.
Stk. 3. Anklagemyndigheden og tiltalte
kan helt eller delvis give afkald på deres udskydningsret
efter stk. 1 og 2.«
Stk. 2 og 3 bliver herefter stk. 4 og
5.
43. Efter § 86
indsættes:
Ȥ 86 a.
Nævninger deltager i afgørelsen af
skyldsspørgsmålet, jf. § 891 og
§ 931, stk. 2, og i fastsættelsen af
sanktionen, jf. § 894 og § 931, stk. 3,
men deltager ikke i andre retshandlinger eller afgørelser
under sagen.«
44.§ 88, stk. 1 og
2 , ophæves,
og i stedet indsættes:
»Reglen i § 79 finder tilsvarende
anvendelse ved udtagelse af domsmænd for de enkelte
sager.«
Stk. 3 bliver herefter stk. 2.
45. I § 90 ændres
»§§ 83-87« til:
»§§ 83-86 og 87«.
46. Kapitel
9 b affattes således:
»Kapitel 9 b
§ 92. For hver
landsretskreds beskikker landsrettens præsident for et
tidsrum af 4 år et antal sagkyndige til at deltage i
behandlingen af de i §§ 20-20 b nævnte
sager. Præsidenten for Sø- og Handelsretten beskikker
på tilsvarende måde et antal sagkyndige til at deltage
i behandlingen af de i § 16 nævnte sager.
Stk. 2. Sagkyndige kan efter
udløbet af det tidsrum, for hvilket beskikkelsen
gælder, færdigbehandle sager, i hvilke mundtlig
forhandling er påbegyndt inden for dette tidsrum.
Beføjelsen til i medfør af 1. pkt. at
færdigbehandle påbegyndte sager ophører ved
udgangen af det år, hvori den pågældende fylder
70 år.
§ 93.
Beskikkelse af de i § 92 nævnte sagkyndige
foretages efter indstilling af de organisationer, som
justitsministeren godkender hertil.
Stk. 2. Præsidenten kan i
begrænset omfang udpege sagkyndige, der ikke er indstillet af
de i stk. 1 nævnte organisationer.
Stk. 3. Antallet af sagkyndige og
deres fordeling efter faggrupper fastsættes af
præsidenten.
Stk. 4. De, der beskikkes, skal
være i besiddelse af indgående og tidssvarende praktisk
kendskab til vedkommende sagsområde, have dansk
indfødsret, ikke være fyldt 70 år, være
uberygtede og ikke være umyndige, under værgemål
efter værgemålslovens § 5 eller under
samværgemål efter værgemålslovens
§ 7, og deres bo må ikke være under
konkursbehandling. De skal endvidere have fast bopæl eller
forretningssted inden for det område, for hvilket de skal
beskikkes. Ophører nogen af de nævnte betingelser med
at være opfyldt, tilbagekaldes beskikkelsen. De, der inden
for det tidsrum, for hvilket beskikkelsen gælder, fylder 70
år, afgår ved udgangen af det år, i hvilket de
fylder 70 år.
Stk. 5. Personer, der er fyldt 65
år eller kan anføre anden rimelig fritagelsesgrund,
eller som har været beskikket for mindre end 4 år
siden, kan begære sig fritaget for at blive beskikket.
Stk. 6. De sagkyndige skal inden
tiltrædelsen af hvervet afgive en erklæring, hvori de
på ære og samvittighed lover at udføre hvervet
med upartiskhed og omhu.
Stk. 7. Domstolsstyrelsen
fastsætter regler om vederlag og rejsegodtgørelse til
sagkyndige retsmedlemmer.
§ 94.
Retsformanden udtager de sagkyndige for den enkelte sag,
således at den særlige sagkundskab, som i det
foreliggende tilfælde anses for nødvendig, er
repræsenteret. I sager, der opstår af
ansættelsesforhold mellem arbejdsgivere og deres ansatte,
skal halvdelen af de sagkyndige være beskikket efter
indstilling fra arbejdsgiverorganisationer og halvdelen efter
indstilling fra lønmodtagerorganisationer. I sager
vedrørende lov om markedsføring eller lov om visse
betalingsmidler, der behandles ved Sø- og Handelsretten,
skal halvdelen af de sagkyndige være beskikket efter
indstilling fra organisationer, der repræsenterer
erhvervsdrivende, og halvdelen efter indstilling fra
organisationer, der repræsenterer forbrugere.
Stk. 2. I særlige tilfælde
kan der udtages sagkyndige, der er beskikket for et af de
øvrige områder.
Stk. 3. Retsformanden kan
undtagelsesvis udtage sagkyndige, der ikke er beskikket i
medfør af § 92, hvis det er påkrævet
for at kunne inddrage den særlige sagkundskab, som i det
foreliggende tilfælde anses for nødvendig. De
pågældende skal opfylde betingelserne i § 93,
stk. 4, 1. pkt. § 93, stk. 6 og 7, finder
tilsvarende anvendelse. Før retsformanden træffer
afgørelse efter 1. pkt., skal parterne have adgang til
at udtale sig om spørgsmålet. Afgørelsen, der
træffes ved kendelse, kan ikke indbringes for højere
ret.«
47. I § 100, stk. 2,
udgår »i en enkelt sag«.
48. I § 101, stk. 1,
indsættes som 2. pkt. :
»Statsadvokaterne varetager endvidere
udførelsen af straffesager, der behandles ved byretten under
medvirken af nævninger eller under medvirken af
domsmænd som følge af tiltaltes beslutning efter
§ 687.«
49.§ 103, stk. 2,
affattes således:
»Stk. 2. Rigsadvokaten beskikker
de fornødne juridiske medhjælpere for statsadvokaterne
ved udførelsen af straffesager for landsretten og af
straffesager, der behandles ved byretten under medvirken af
nævninger eller under medvirken af domsmænd som
følge af tiltaltes beslutning efter
§ 687.«
50. I § 104, stk. 1,
ændres »og Sø- og Handelsretten« til:
»jf. dog § 101, stk. 1, og § 103,
stk. 2«.
51. I § 104, stk. 2,
udgår »eller Sø- og Handelsretten«.
52.§ 105 affattes
således:
Ȥ 105.
Rigsadvokaten, statsadvokaterne og de personer, der er antaget til
bistand for disse eller for en politidirektør ved den
retlige behandling af straffesager, skal have bestået
juridisk kandidateksamen. Rigsadvokaten og statsadvokaterne skal i
reglen opfylde betingelserne for at blive beskikket som advokat med
hensyn til forudgående praktisk virksomhed, jf.
§ 119.
Stk. 2. Medhjælpere for en
statsadvokat og de, der bemyndiges til at virke som anklager ved
Højesteret, landsretten eller byretten efter reglerne i
§ 100, stk. 2, § 103, stk. 3, eller
§ 104, stk. 2, skal opfylde betingelserne i
stk. 1.
Stk. 3. Rigsadvokaten kan beskikke
Forbrugerombudsmanden og ansatte i Forbrugerstyrelsen til at
varetage udførelsen af straffesager for byretten og
landsretten i sager vedrørende lov om
markedsføring.«
53.§ 107, 2. pkt.,
ophæves.
54. Kapitel 11 affattes
således:
»Kapitel 11
§ 108.
Justitsministeren er politiets øverste foresatte og
udøver sin beføjelse gennem rigspolitichefen og
politidirektørerne. Rigspolitichefen drøfter
politiets virksomhed med politidirektørerne
(»koncernledelsen«).
§ 109.
Rigspolitichefen har ansvar for politiets virksomhed i hele landet.
Rigspolitichefen fører tilsyn med
politidirektørerne.
Stk. 2. Rigspolitichefens
afgørelser i klagesager over afgørelser truffet af
politidirektørerne kan ikke påklages til
justitsministeren.
Stk. 3. Rigspolitichefens
afgørelser i 1. instans i ansættelses- og
personalesager kan ikke påklages til justitsministeren. Det
gælder dog ikke afgørelser i disciplinærsager og
i andre sager, hvor der er truffet afgørelse om afsked, samt
i sager om aktindsigt i ansættelses- og personalesager.
Stk. 4. Justitsministeren kan
fastsætte regler om, at politidirektørernes
afgørelser om nærmere angivne spørgsmål
ikke kan påklages til rigspolitichefen.
§ 110. Landet
inddeles i 12 politikredse. Justitsministeren kan foretage
forandringer i politikredsenes område, medmindre forandringen
indebærer oprettelse eller nedlæggelse af en
politikreds.
Stk. 2. Hver politikreds ledes af en
politidirektør, der har ansvar for politiets virksomhed i
politikredsen.
Stk. 3. I politidirektørens
fravær har vicepolitidirektøren den øverste
ledelse af politiet i politikredsen.
§ 111. I hver
politikreds oprettes et kredsråd vedrørende politiets
virksomhed.
Stk. 2. Kredsrådet består
af politidirektøren og borgmestrene i de kommuner, som
politikredsen omfatter, jf. dog stk. 3 og 4.
Stk. 3. Bornholms Kommune
repræsenteres i kredsrådet af borgmesteren og 3
medlemmer valgt af og blandt kommunalbestyrelsens øvrige
medlemmer.
Stk. 4. I kommuner med magistratsstyre
eller en styreform med delt administrativ ledelse, jf.
§§ 64 og 64 a i lov om kommunernes styrelse,
kan kommunalbestyrelsen i kommunens styrelsesvedtægt
bestemme, at et magistratsmedlem henholdsvis en udvalgsformand er
medlem i stedet for borgmesteren.
Stk. 5. Politidirektøren
udpeger en stedfortræder for sig selv. Der vælges en
stedfortræder for borgmesteren (magistratsmedlemmet eller
udvalgsformanden) af og blandt kommunalbestyrelsens medlemmer. For
hvert af Bornholms Kommunes medlemmer af kredsrådet
vælges en stedfortræder af og blandt
kommunalbestyrelsens medlemmer.
Stk. 6. Politidirektøren er
formand for kredsrådet. Rådet vælger sin
næstformand.
§ 112.
Kredsrådet drøfter spørgsmål af
almindelig karakter vedrørende politiets virksomhed og
organisation i politikredsen samt spørgsmål
vedrørende kriminalitetsudviklingen og samarbejdet mellem
politiet og lokalsamfundet, herunder en lokal samarbejdsplan, jf.
§ 113.
Stk. 2. Politidirektøren
afgiver hvert år en skriftlig redegørelse til
kredsrådet vedrørende politiets virksomhed i
politikredsen i det forløbne år, herunder om det
kriminalitetsforebyggende samarbejde mellem politi og hver kommune,
jf. § 114.
Stk. 3. Ethvert medlem af
kredsrådet kan forlange, at spørgsmål af
fælles interesse for politiet og kommunerne i politikredsen
drøftes i rådet.
Stk. 4. Kredsrådet kan afgive
udtalelse om spørgsmål vedrørende
politikredsens almindelige organisation og tilrettelæggelse
af politiets virksomhed. Kredsrådet kan henstille til
politidirektøren, at politiet for et begrænset tidsrum
særlig skal lægge vægt på løsningen
af bestemte opgaver med hensyn til opretholdelsen af sikkerhed,
fred og orden i politikredsen.
Stk. 5. Kredsrådet skal virke
for, at der gives befolkningen i politikredsen oplysning om
politiets virksomhed.
Stk. 6. Kredsrådet holder
møde mindst 4 gange årligt. Justitsministeren kan
fastsætte nærmere regler om kredsrådets
virksomhed og om omfanget af politidirektørens
oplysningspligt over for rådet.
§ 113.
Politidirektøren udarbejder hvert år en plan for
samarbejdet mellem politiet og kommunerne, andre offentlige
myndigheder, interesseorganisationer, foreninger m.v. i
politikredsen. Samarbejdsplanen offentliggøres af
politidirektøren efter forudgående drøftelse i
kredsrådet.
§ 114.
Politidirektøren skal virke for at etablere et
kriminalitetsforebyggende samarbejde mellem politiet og hver
kommune i politikredsen, herunder med inddragelse af skoler og
sociale myndigheder.
§ 115. Politiet
kan videregive oplysninger om enkeltpersoners rent private forhold
til andre myndigheder, hvis videregivelsen må anses for
nødvendig af hensyn til det kriminalitetsforebyggende
samarbejde.
Stk. 2. I samme omfang som nævnt
i stk. 1 kan en myndighed videregive oplysninger om
enkeltpersoner til politiet og andre myndigheder, som indgår
i det kriminalitetsforebyggende samarbejde. Oplysningerne må
i forbindelse med det kriminalitetsforebyggende samarbejde ikke
videregives med henblik på efterforskning af
straffesager.
Stk. 3. Inddrages selvejende
institutioner, der løser opgaver for det offentlige inden
for social- og undervisningsområdet, i det
kriminalitetsforebyggende samarbejde, kan der i samme omfang som
nævnt i stk. 1 og 2 udveksles oplysninger mellem
myndighederne og institutionerne.
Stk. 4. De myndigheder og
institutioner, der indgår i et kriminalitetsforebyggende
samarbejde, er ikke forpligtet til at videregive oplysninger efter
stk. 1-3.
§ 116.
Sognefogeder bistår politiet efter de hidtil gældende
regler.«
55. I § 121, stk. 4,
1. pkt., § 139, stk. 3, 2. pkt.,
§ 147 d, stk. 1, 1. pkt.,
§ 147 e, stk. 1, 1. pkt., og
stk. 3, 1. pkt. , og
§ 147 f, stk. 2, 1. og
3. pkt. ,
ændres »landsretten« til:
»retten«.
56. I § 132, § 133,
stk. 1, § 136, stk. 3, og
stk. 4, 1. pkt., § 368, stk. 3 , og stk. 5,
1. pkt., § 372,
stk. 1, 1. pkt ., og § 393,
stk. 4, 2. pkt. , udgår »i
København«.
57.§ 135, stk. 2, 1.
og 2. pkt. ,
affattes således:
»Autorisationen meddeles af præsidenten
i den byretskreds, hvor vedkommende advokat har kontor. På
Bornholm meddeles autorisationen af dommeren.«
58. I § 139, stk. 1,
3. pkt., udgår »ved landsretten«.
59. I § 147 d, stk. 1,
2. pkt., og § 147 e, stk. 1,
2. pkt. ,
ændres »Landsretten« til:
»Retten«.
60. I § 147 d, stk. 3,
2. pkt., ændres »landsret« til:
»ret«.
61. I § 149 indsættes
som stk. 7 :
»Stk. 7. Tolkning kan ske ved
anvendelse af telekommunikation med billede, hvis det vil
være forbundet med uforholdsmæssige vanskeligheder, at
tolken møder samme sted som parten, vidnet eller syns- og
skønsmanden, og tolkning ved anvendelse af telekommunikation
med billede findes forsvarlig. Når der tolkes for en part, et
vidne eller en syns- og skønsmand, der deltager ved
anvendelse af telekommunikation, skal tolken så vidt muligt
befinde sig samme sted som parten, vidnet eller syns- og
skønsmanden.«
62. I § 151, stk. 1,
7. pkt., ændres »849« til:
»857«.
63. Efter
§ 152 indsættes:
Ȥ 152 a. En
part kan forlange, at retten fastsætter tidspunktet for
hovedforhandlingen, hvis det er nødvendigt på grund af
kravet i artikel 6 i Den Europæiske
Menneskerettighedskonvention om behandling af sagen
inden for en rimelig frist.«
64. I § 174 indsættes
som stk. 2 og 3 :
»Stk. 2. Retten kan bestemme, at
et vidne skal afgive forklaring ved anvendelse af telekommunikation
med billede, hvis det findes hensigtsmæssigt og forsvarligt.
Vidnet indkaldes til at møde et nærmere angivet sted,
jf. § 192.
Stk. 3. Retten kan bestemme, at et
vidne skal afgive forklaring ved anvendelse af telekommunikation
uden billede, hvis det vil være forbundet med
uforholdsmæssige vanskeligheder, at forklaringen afgives i
retten eller ved anvendelse af telekommunikation med billede, og
afgivelse af forklaring ved anvendelse af telekommunikation uden
billede findes forsvarlig. Vidnet pålægges at
være til rådighed for rettens etablering af
telekommunikationen på en nærmere angiven måde.
Reglerne i § 175 finder tilsvarende
anvendelse.«
65. I § 181, 1. pkt.,
ændres »§ 848, stk. 4 og 5« til:
»§ 856, stk. 4 og 5«.
66. I § 186, stk. 2,
indsættes som 3. pkt.:
»Hvis der sker billed- eller lydoptagelse af
vidneforklaringen efter stk. 3, kan retten dog bestemme, at
der ikke skal ske optegnelse i retsbogen.«
67. I § 186 indsættes
som stk. 3-6:
»Stk. 3. Retten kan bestemme, at
der skal ske billed- eller lydoptagelse af en vidneforklaring.
Afgives vidneforklaringen ikke under hovedforhandlingen, skal
optagelsen så vidt muligt ske som billedoptagelse.
Stk. 4. En part har adgang til at
gennemse billed- og lydoptagelser, som er foretaget i medfør
af stk. 3, medmindre parten ikke havde adgang til at
overvære vidneforklaringen. Gennemsyn kan ske hos retten
eller hos partens advokat eller forsvarer. Billed- og
lydoptagelser, som er foretaget i medfør af stk. 3, er
i øvrigt ikke genstand for aktindsigt.
Stk. 5. Medmindre højere straf
er forskyldt efter lovgivningen i øvrigt, straffes med
bøde den, der uberettiget videregiver billed- eller
lydoptagelser, som er foretaget i medfør af stk. 3.
Stk. 6. Den, der efter regler i denne
lov har ret til aktindsigt i indførelser i retsbogen
vedrørende en vidneforklaring, hvor der i medfør af
stk. 3 er sket billed- eller lydoptagelse, kan mod betaling af
udgifterne herved forlange, at der tilvejebringes en udskrift af
vidneforklaringen. Udskriften anses som et bilag til retsbogen.
Domstolsstyrelsen kan fastsætte regler om opgørelsen
af udgifterne ved tilvejebringelsen af udskrifter.«
68. Efter
§ 191 indsættes:
Ȥ 192. Reglerne i
denne paragraf gælder for telekommunikation med billede.
Stk. 2. Vidnet indkaldes til at
møde for
1) en ret,
2) en offentlig myndighed, der er bemyndiget til
at stille kommunikationsmidler til rådighed til brug for
telekommunikation med billede i retssager, jf. stk. 3,
eller
3) en fysisk eller juridisk person, der har
autorisation til at stille kommunikationsmidler til rådighed
til brug for telekommunikation med billede i retssager, jf.
stk. 4.
Stk. 3. Domstolsstyrelsen kan
bemyndige en offentlig myndighed til at stille
kommunikationsmidler til rådighed til brug for
telekommunikation med billede i retssager. Der kan i bemyndigelsen
fastsættes vilkår for gennemførelsen af
telekommunikationen. Domstolsstyrelsen kan tilbagekalde en
bemyndigelse, hvis vilkårene overtrædes.
Stk. 4. Domstolsstyrelsen kan give en
fysisk eller juridisk person autorisation til at stille
kommunikationsmidler til rådighed til brug for
telekommunikation med billede i retssager. Der kan i autorisationen
fastsættes vilkår for gennemførelsen af
telekommunikationen. Domstolsstyrelsen kan tilbagekalde en
autorisation, hvis vilkårene overtrædes.
Stk. 5. Domstolsstyrelsen
fastsætter nærmere regler om meddelelse og
tilbagekaldelse af bemyndigelser efter stk. 3 og
autorisationer efter stk. 4 og om fastsættelse af
vilkår samt regler om betaling for telekommunikation og om
betaling af gebyr for behandling af ansøgninger om
bemyndigelse efter stk. 3 eller autorisation efter
stk. 4.
Stk. 6. Retten kan tillade, at et
vidne, der befinder sig i udlandet, afgiver forklaring ved
anvendelse af telekommunikation med billede, hvis forklaringen
skønnes at kunne afgives under lige så betryggende
former som en forklaring, der afgives efter reglerne i
stk. 2.«
69. I § 214, stk. 2,
1. pkt., ændres »§ 6,
stk. 3, 2. pkt., og § 18, stk. 2,
5. pkt.« til: »§ 7, stk. 4,
2. pkt., og § 12, stk. 7,
3. pkt.«.
70.§ 214, stk. 3,
ophæves, og i stedet indsættes:
»Stk. 3. I en sags
afgørelse kan ingen dommer, domsmand, nævning eller
sagkyndig deltage, som ikke har overværet de mundtlige
forhandlinger i deres helhed.
Stk. 4. Hvis en dommer, en
nævning eller en domsmand i en nævningesag, i en
domsmandssag ved landsret eller i en sag, der behandles efter
§ 12, stk. 8, får forfald eller af andre
grunde må fratræde, efter at hovedforhandlingen er
begyndt, kan forhandlingen fortsætte, hvis dog højst 1
dommer og 1 nævning eller 1 domsmand mangler.
Stk. 5. Hvis en dommer i en borgerlig
sag, der behandles ved byretten eller Sø- og Handelsretten
med 3 dommere, får forfald eller af andre grunde må
fratræde, efter at hovedforhandlingen er begyndt, kan
forhandlingen fortsætte, hvis dog højst 1 dommer
mangler. Hvis en sagkyndig i en borgerlig sag, der behandles ved
byretten eller Sø- og Handelsretten, får forfald eller
af andre grunde må fratræde, efter at
hovedforhandlingen er begyndt, kan forhandlingen fortsætte,
hvis dog højst 1 sagkyndig mangler. 2. pkt.
gælder ikke i de tilfælde, hvor de sagkyndige er
udpeget efter § 94, stk. 1, 2. eller
3. pkt.«
71.§ 218, stk. 1,
ophæves, og i stedet indsættes:
»Domme og kendelser skal ledsages af grunde.
Andre beslutninger af retten eller rettens formand behøver
ikke at begrundes, medmindre sådant særligt er
foreskrevet.
Stk. 2. I nævningesager skal
dommen indeholde oplysninger om de forskellige meninger under
afstemningen om skyldsspørgsmålet vedrørende
såvel resultatet som begrundelsen med angivelse af, hvor
mange henholdsvis dommere og nævninger der har stemt for
hvert enkelt resultat og hver anført begrundelse, men uden
angivelse af de pågældende dommeres og nævningers
navne.
Stk. 3. I borgerlige sager skal domme
og kendelser, der ikke er afsagt af en enkelt dommer, indeholde
oplysninger om de forskellige meninger under afstemningen
vedrørende såvel resultatet som begrundelsen med
angivelse af de pågældende retsmedlemmers navne. Det
samme gælder domme og kendelser i straffesager ved
Højesteret.«
Stk. 2 bliver herefter stk. 4.
72. I § 218 a, stk. 1,
1. pkt., udgår », jf. dog
§ 911«.
73. I § 218 a, stk. 2,
1. pkt., indsættes efter »borgerlige
sager«: », der ikke har været undergivet
kollegial behandling i medfør af § 12,
stk. 3,«.
74.§ 219 affattes
således:
Ȥ 219. Rettens
afgørelse i en borgerlig sag træffes snarest muligt
efter, at den pågældende forhandling er til ende.
Stk. 2. Har der været mundtlig
forhandling, meddeler retten ved sagens optagelse til dom eller
kendelse parterne, hvornår dommen eller kendelsen vil blive
afsagt. Har der ikke været mundtlig forhandling, meddeler
retten inden dommens afsigelse parterne, hvornår der vil
blive afsagt dom. Dette gælder dog ikke
udeblivelsesdomme.
Stk. 3. Domme i sager, der behandles
ved byretten af 1 dommer uden medvirken af sagkyndige, og domme i
ankesager, der behandles ved landsretten, skal afsiges senest 4
uger efter optagelsen til dom. Domme i andre sager, der behandles
ved byretten, landsretten eller Sø- og Handelsretten, skal
afsiges senest 2 måneder efter optagelsen til dom. Domme i
byretssager, der behandles efter kapitel 39, skal dog afsiges
senest 14 dage efter optagelsen til dom.
Stk. 4. Hvis særlige
omstændigheder gør det påkrævet, kan
retten beslutte at fravige de i stk. 3 nævnte frister. I
beslutningen skal anføres de omstændigheder, der
bevirker, at fristen ikke kan overholdes. Beslutningen kan ikke
kæres.
Stk. 5. Domme og kendelser kan afsiges
i et retsmøde eller uden afholdelse af retsmøde.
Afsiges dommen eller kendelsen i et retsmøde, oplæses
dommens eller kendelsens konklusion.
Stk. 6. Efter afsigelsen af en dom
meddeler retten parterne udskrift af dommen. Efter afsigelsen af en
kendelse meddeler retten en part udskrift af kendelsen, hvis parten
anmoder herom, eller hvis parten ikke var til stede ved afsigelsen
af kendelsen.«
75. I § 219 a, stk. 5,
2. og 3 pkt., § 731, stk. 1,
litra i, og § 987, stk. 2,
1. pkt. ,
ændres »§ 847« til:
»§ 855«.
76. I § 219 a,
stk. 6, indsættes som 4. pkt.:
»Det anføres i retsbogen, hvis
vejledningen gives i et retsmøde, hvor tiltalte er til
stede.«
77. §§ 225-227
affattes således:
Ȥ 225. Ved
Sø- og Handelsretten behandles sager om EF-varemærker,
jf. varemærkelovens § 43 a, og sager om
EF-design, jf. designlovens § 42.
Stk. 2. Medmindre parterne har aftalt
andet, kan endvidere følgende sager anlægges ved
Sø- og Handelsretten:
1) Internationale sager, hvor fagkundskab til
internationale erhvervsforhold har væsentlig betydning,
2) sager, hvor Forbrugerombudsmanden er part og
anvendelsen af lov om markedsføring eller lov om visse
betalingsmidler har væsentlig betydning,
3) sager, hvor anvendelsen af
varemærkeloven, fællesmærkeloven, designloven,
patentloven, lov om brugsmodeller eller lov om beskyttelse af
halvlederprodukters udformning (topografi) har væsentlig
betydning, og
4) sager, hvor anvendelsen af konkurrenceloven
har væsentlig betydning.
Stk. 3. Anlægges en sag, der er
omfattet af stk. 2, ved byretten, henviser retten efter
anmodning fra en part sagen til Sø- og Handelsretten.
§ 226, stk. 4 og 5, finder tilsvarende
anvendelse.
§ 226. Byretten
kan efter anmodning fra en part henvise en sag til behandling ved
landsret, hvis sagen er af principiel karakter.
Stk. 2. Byretten kan efter anmodning
fra en part henvise en sag til behandling ved landsret, hvis sagen
efter indhentet udtalelse fra landsretten findes mest
hensigtsmæssigt at kunne behandles i forbindelse med en anden
sag, der verserer ved landsretten.
Stk. 3. Hvis parterne har aftalt, at
sagen skal behandles ved byretten, kan henvisning efter stk. 1
og 2 kun ske efter anmodning fra begge parter. Henvisning efter
stk. 1 og 2 kan ikke ske i de i kapitel 42, 42 a,
43, 43 a, 43 b og 44 omhandlede sager.
Stk. 4. Anmodning om henvisning efter
stk. 1 og 2 skal fremsættes senest i det forberedende
møde, jf. § 353, eller, hvis et sådant
møde ikke afholdes, senest 4 uger efter rettens meddelelse
om, at der ikke skal holdes et forberedende møde. Retten kan
dog i særlige tilfælde henvise sagen efter en
anmodning, der fremsættes senere, men inden forberedelsens
slutning.
Stk. 5. Afgørelse af, om sagen
skal henvises eller ikke, træffes ved kendelse. En kendelse,
hvorved sagen henvises, kan ikke indbringes for højere
ret.
§ 227. Byretten
kan efter anmodning fra en part henvise en sag, hvor fagkundskab
til erhvervsforhold er af væsentlig betydning, herunder
vedrørende ansættelsesforhold mellem arbejdsgivere og
deres ansatte, til behandling ved Sø- og Handelsretten, hvis
sagen er af principiel karakter.
Stk. 2. Byretten kan efter anmodning
fra en part henvise en sag, hvor fagkundskab til erhvervsforhold er
af væsentlig betydning, herunder vedrørende
ansættelsesforhold mellem arbejdsgivere og deres ansatte, til
behandling ved Sø- og Handelsretten, hvis sagen efter
indhentet udtalelse fra Sø- og Handelsretten findes mest
hensigtsmæssigt at kunne behandles i forbindelse med en anden
sag, der verserer ved Sø- og Handelsretten.
Stk. 3. Reglerne i § 226,
stk. 3-5, finder tilsvarende anvendelse ved henvisning i
medfør af stk. 1 og 2.«
78. §§ 228-230
ophæves.
79.§ 240, stk. 2,
affattes således:
»Stk. 2. Sager om
prøvelse af afgørelser truffet af en central statslig
myndighed anlægges ved sagsøgerens hjemting, hvis
sagsøgeren har hjemting i Danmark, jf. dog
§ 245.«
80. I § 247, stk. 2,
ændres »ved Københavns Byret eller Østre
Landsret« til: »i København«.
81. I § 248, stk. 1,
2. pkt., og § 321, stk. 1,
2. pkt. ,
ændres », hvis sagen ikke forberedes skriftligt, i det
1. retsmøde under forberedelsen« til: »i det i
§ 352, stk. 3, omhandlede
retsmøde«.
82. Efter
§ 270 indsættes i kapitel 28 :
Ȥ 297. Retten kan
tillade, at der indhentes en skriftlig erklæring fra en part
eller fra en person, der ville kunne afhøres som vidne under
sagen, hvis det findes ubetænkeligt. Før retten
træffer afgørelse efter 1. pkt., skal modparten
have adgang til at udtale sig om
spørgsmålet.«
83. I § 334, stk. 1,
1. pkt., ændres »(den administrerende
dommer)« til: »(på Bornholm af dommeren)«,
og 2. pkt. ophæves.
84. I § 334, stk. 5,
2. pkt., ændres »3. pkt.« til:
»2. pkt.«.
85.§ 340, stk. 1, 1.
og 2. pkt., affattes således:
»Bevisførelse i sager i 1. instans
og i ankesager ved landsretten finder sted under
hovedforhandlingen. Når omstændighederne taler derfor,
kan retten dog bestemme, at bevisførelsen eller en del af
denne skal ske inden hovedforhandlingen.«
86. Kapitel 33 affattes
således:
»Kapitel 33
Sagsforberedelse i 1. instans
§ 348. Sag
anlægges ved indlevering af stævning til retten.
Stk. 2. Stævningen skal
indeholde
1) parternes navn og adresse, herunder angivelse
af en postadresse i Danmark, hvortil meddelelser til
sagsøgeren vedrørende sagen kan sendes, og hvor
forkyndelse kan ske,
2) angivelse af den ret, ved hvilken sagen
anlægges,
3) sagsøgerens påstand,
4) en udførlig fremstilling af de faktiske
og retlige omstændigheder, hvorpå påstanden
støttes,
5) angivelse af de dokumenter og andre beviser,
som sagsøgeren agter at påberåbe sig, og
6) sagsøgerens forslag til sagens
behandling, jf. § 12, stk. 3, og
§§ 20, 226, 227 og 353.
Stk. 3. Stk. 2, nr. 4 og 6,
finder ikke anvendelse i sager, der behandles efter
kapitel 39, eller hvor sagsøgeren i stævningen
har angivet, at sagsøgte forventes ikke at ville
fremsætte indsigelser mod sagsøgerens påstand.
Stævningen skal i så fald indeholde en kort
fremstilling af de faktiske og retlige omstændigheder,
hvorpå påstanden støttes.
Stk. 4. Med stævningen skal
indleveres kopier af denne og kopier af de dokumenter, som
sagsøgeren agter at påberåbe sig, for så
vidt de er i sagsøgerens besiddelse. Domstolsstyrelsen kan
fastsætte regler om kopier.
Stk. 5. Domstolsstyrelsen
fastsætter regler om, at stævninger kan
udfærdiges på særlige blanketter. Retten vejleder
om udfyldning af blanketter og om mulighederne for retshjælp
og fri proces, jf. kapitel 31, samt om mulighederne for at
søge forsikringsdækning i henhold til en
retshjælpsforsikring.
§ 349. Opfylder
stævningen ikke kravene i § 348, stk. 2,
nr. 1-4, og stk. 3, 2. pkt., og er den herefter
uegnet til at danne grundlag for sagens behandling, afvises sagen
ved en beslutning, der meddeles sagsøgeren. Det samme
gælder, hvis der ikke indleveres kopier som fastsat i
§ 348, stk. 4. Efter sagsøgerens anmodning
træffes afgørelsen om afvisning ved kendelse.
Stk. 2. Retten kan indrømme
sagsøgeren en frist til at afhjælpe mangler som
nævnt i stk. 1.
§ 350. Retten
lader stævningen forkynde for sagsøgte på
grundlag af de oplysninger, som stævningen indeholder.
Samtidig med forkyndelsen skal der udleveres en vejledning til
sagsøgte om, hvad sagsøgte bør foretage sig
til varetagelse af sine interesser.
Stk. 2. Retten kan afvise sagen, hvis
angivelsen af sagsøgtes navn og adresse, jf.
§ 348, stk. 2, nr. 1, er unøjagtig,
således at forkyndelse ikke kan foretages på grundlag
af sagsøgerens oplysninger. § 349, stk. 1,
3. pkt., og stk. 2, finder tilsvarende anvendelse.
§ 351. Retten
pålægger sagsøgte at indlevere et svarskrift til
retten inden en frist, der i almindelighed skal være på
mindst 2 uger. Fristen, der regnes fra pålæggets
forkyndelse, kan efter anmodning forlænges.
Stk. 2. Svarskriftet skal
indeholde
1) sagsøgtes påstand,
2) angivelse af eventuelle modkrav,
3) en fremstilling af de faktiske og retlige
omstændigheder, hvorpå påstanden og eventuelle
modkrav støttes,
4) angivelse af de dokumenter og andre beviser,
som sagsøgte agter at påberåbe sig,
5) angivelse af en postadresse i Danmark, hvortil
meddelelser til sagsøgte vedrørende sagen kan sendes,
og hvor forkyndelse kan ske, for så vidt sådan
angivelse ikke allerede er foretaget, og
6) sagsøgtes forslag til sagens
behandling, jf. § 12, stk. 3, og
§§ 20, 226, 227 og 353.
Stk. 3. Reglerne i stk. 2,
nr. 3 og 6, finder ikke anvendelse i sager, der behandles
efter kapitel 39. Svarskriftet skal i så fald indeholde
en kort fremstilling af de faktiske og retlige
omstændigheder, hvorpå påstanden og eventuelle
modkrav støttes.
Stk. 4. Formalitetsindsigelser skal
fremsættes i svarskriftet. Søger sagsøgte
rettens tilladelse til, at sagens formalitet påkendes
særskilt, jf. § 253, kan sagsøgte
indskrænke sig til i sit svarskrift at fremsætte sine
formalitetsindsigelser.
Stk. 5. Med svarskriftet skal
indleveres kopier af de dokumenter, som sagsøgte vil
påberåbe sig, for så vidt de er i
sagsøgtes besiddelse. Domstolsstyrelsen kan fastsætte
regler om kopier. Samtidig med indleveringen til retten skal
sagsøgte sende en kopi af svarskriftet og dokumenterne til
sagsøger.
Stk. 6. Domstolsstyrelsen
fastsætter regler om, at svarskrifter kan udfærdiges
på særlige blanketter. Retten vejleder om udfyldning af
blanketter og om mulighederne for retshjælp og fri proces,
jf. kapitel 31, samt om mulighederne for at søge
forsikringsdækning i henhold til en
retshjælpsforsikring.
§ 352.
Indleverer sagsøgte ikke rettidigt svarskrift til retten,
eller opfylder svarskriftet ikke kravene i § 351,
stk. 2, nr. 1-3, og stk. 3, 2. pkt., og er det
herefter uegnet til at danne grundlag for sagens behandling,
afsiger retten dom efter sagsøgerens påstand, for
så vidt denne findes begrundet i sagsfremstillingen og det i
øvrigt fremkomne. Det samme gælder, hvis der ikke
indleveres kopier som fastsat i § 351, stk. 5.
Påstande og anbringender, som ikke er angivet i
stævningen, kan kun tages i betragtning til skade for
sagsøgte, hvis de er forkyndt for denne. Er
sagsøgerens påstand uklar, eller må
sagsfremstillingen i stævningen antages i væsentlige
henseender at være urigtig, afvises sagen ved beslutning
eller, hvis sagsøgeren anmoder derom, ved kendelse.
Afgørelsen om afvisning meddeles parterne.
Stk. 2. Retten kan indrømme
sagsøgte en frist til at afhjælpe mangler som
nævnt i stk. 1, 1. og 2. pkt.
Stk. 3. Er sagsøgte ikke
repræsenteret af en advokat, kan retten indkalde parterne til
et møde med henblik på at give sagsøgte
lejlighed til at supplere svarskriftet med en mundtlig udtalelse.
§ 353, stk. 6, finder tilsvarende anvendelse.
§ 353. Retten
indkalder parterne til et forberedende møde, medmindre
retten finder det overflødigt. Retten angiver i
indkaldelsen, hvilke spørgsmål der særligt skal
drøftes på mødet, herunder
1) parternes stilling til sagens faktiske og
retlige omstændigheder,
2) tilrettelæggelse af og tidsrammerne for
en eventuel yderligere forberedelse,
3) tidspunktet for forberedelsens slutning og
4) tidspunktet for hovedforhandlingen
samt eventuelt
5) formalitetsindsigelser,
6) henvisning af sagen til landsretten eller
Sø- og Handelsretten, jf. §§ 226 og 227,
7) kollegial behandling, jf. § 12,
stk. 3,
8) medvirken af sagkyndige, jf.
§ 20,
9) udsættelse af sagen, herunder for at
afvente en administrativ eller retslig afgørelse, der vil
kunne få indflydelse på sagens udfald, jf.
§ 345,
10) forelæggelse af præjudicielle
spørgsmål for De Europæiske Fællesskabers
Domstol,
11) opfordringer til en part om at meddele
faktiske oplysninger,
12) anmodninger om pålæg om at
fremlægge dokumenter eller andre beviser, jf.
§§ 298-300,
13) anmodninger om syn og skøn, jf.
§ 196, eller indhentelse af sagkyndige erklæringer
eller udtalelser fra organisationer eller myndigheder,
14) formulering af spørgsmål til
syns- og skønsmænd, jf. § 201, stk. 1,
sagkyndige, organisationer eller myndigheder,
15) indhentelse af skriftlige parts- eller
vidneerklæringer, jf. § 297,
16) afhøringer af parter eller vidner
før hovedforhandlingen, jf. § 340,
17) omkostninger, som sagen vil kunne give
anledning til,
18) hovedforhandlingens tilrettelæggelse
og
19) forligsmuligheder.
Stk. 2. Hver af parterne skal så
vidt muligt give møde ved en person, der er bemyndiget til
at træffe bestemmelse med hensyn til sagen.
Stk. 3. Dokumenter, som agtes
påberåbt, skal så vidt muligt en uge før
det forberedende møde sendes til retten og modparten i
original eller kopi, hvis dette ikke er sket tidligere. Parterne
skal tillige oplyse, hvilke beviser der i øvrigt agtes
ført.
Stk. 4. Anmodninger om
bevisførelse, der forlænger sagsbehandlingstiden
væsentligt, skal fremsættes senest i det forberedende
møde eller, hvis et sådant møde ikke afholdes,
senest 4 uger efter rettens meddelelse om, at der ikke skal holdes
et forberedende møde.
Stk. 5. I det forberedende møde
bringes parternes stilling til sagens faktiske og retlige
omstændigheder på det rene, og det søges
derunder klargjort, hvilke omstændigheder der ikke bestrides,
og hvilke der skal være genstand for bevisførelse. I
det forberedende møde skal retten endvidere efter
drøftelse med parterne så vidt muligt fastlægge
sagens videre forløb, herunder tidsrammerne for en eventuel
yderligere forberedelse. Retten skal endvidere så vidt muligt
fastsætte tidspunktet for hovedforhandlingen.
Stk. 6. Retten kan tillade, at en part
eller rettergangsfuldmægtig deltager i det forberedende
møde ved anvendelse af telekommunikation, medmindre
sådan deltagelse er uhensigtsmæssig.
§ 354. Er
tidsrammerne for en yderligere forberedelse eller tidspunktet for
hovedforhandlingen ikke blevet fastsat på et forberedende
møde efter § 353, skal retten snarest muligt
træffe bestemmelse herom.
Stk. 2. Retten kan ændre de
tidsrammer for en yderligere forberedelse og det tidspunkt for
hovedforhandlingen, der er fastsat på et forberedende
møde efter § 353 eller i medfør af
stk. 1, hvis det er påkrævet af hensyn til en
forsvarlig behandling af sagen.
§ 355. Retten
kan indkalde parterne til yderligere forberedende møder.
Reglerne i § 353, stk. 1, 2. pkt., stk. 2
og stk. 6, finder tilsvarende anvendelse.
Stk. 2. Retten kan når som helst
under forberedelsen bestemme, at en part skal indlevere et
processkrift om et nærmere angivet spørgsmål
inden en af retten fastsat frist. Fristen kan efter anmodning
forlænges. Samtidig med indleveringen til retten skal parten
sende en kopi af processkriftet til modparten.
§ 356. Retten
bestemmer, hvornår forberedelsen sluttes. Har retten ikke
truffet anden bestemmelse, anses forberedelsen for sluttet 4 uger
før det af retten fastsatte tidspunkt for
hovedforhandlingens begyndelse.
Stk. 2. Foretager en part ikke
rettidigt processkridt, som det ifølge den af retten
fastlagte plan for sagens forberedelse, jf. § 353,
stk. 5, og § 354, påhviler den
pågældende at foretage, kan retten slutte
forberedelsen, medmindre hensynet til modparten taler herimod.
Stk. 3. Finder retten, at yderligere
forberedelse er nødvendig, kan den bestemme, at
forberedelsen skal genoptages.
§ 357. Retten
kan bestemme, at parterne inden en af retten fastsat frist
før hovedforhandlingen til retten skal indlevere et endeligt
påstandsdokument. Påstandsdokumentet skal indeholde
partens påstande og anbringender og en angivelse af de
dokumenter, som parten vil påberåbe sig, og de beviser,
som agtes ført under hovedforhandlingen. Kopi af
påstandsdokumentet skal samtidig tilsendes modparten.
Stk. 2. Retten kan opfordre parterne
til inden en af retten fastsat frist før hovedforhandlingen
til retten at indlevere et sammenfattende processkrift. Kopi af det
sammenfattende processkrift skal samtidig tilsendes modparten.
Stk. 3. I sager, der behandles med
flere dommere eller under medvirken af sagkyndige, tilsender
parterne senest 1 uge inden hovedforhandlingen retten kopier af de
udvekslede processkrifter og af de dokumenter eller dele af
dokumenter, der agtes påberåbt under sagen.
Afgøres sagen i medfør af § 366 uden
mundtlig hovedforhandling, skal kopier som nævnt i
1. pkt. indleveres til retten senest ved afslutningen af
parternes udveksling af skriftlige procedureindlæg.
Domstolsstyrelsen kan fastsætte regler om kopier.
Stk. 4. Rettens præsident
(på Bornholm dommeren) kan bestemme, at de i stk. 3
nævnte kopier skal samles i en ekstrakt.
Landsretspræsidenterne og præsidenten for Sø- og
Handelsretten kan endvidere efter forhandling med
Advokatrådet fastsætte regler om udformning af
ekstrakter.
§ 358.
Ønsker en part at udvide de påstande, parten har
fremsat under sagens forberedelse, eller at fremsætte
anbringender, der ikke er anført under forberedelsen, eller
at føre beviser, som ikke er angivet under forberedelsen,
skal parten give retten og modparten meddelelse herom. Modparten
kan inden 1 uge efter at have modtaget meddelelsen give retten og
den anden part underretning om sine bemærkninger, hvorefter
retten træffer afgørelse, jf. stk. 6 og 7.
Stk. 2. Reglen i stk. 1 finder
tilsvarende anvendelse, hvis sagsøgte ønsker at
fremsætte formalitetsindsigelser, der ikke fremgår af
svarskriftet, jf. dog § 248, stk. 1,
2. pkt.
Stk. 3. Reglen i stk. 1 finder
tilsvarende anvendelse, hvis en part anmoder om
bevisførelse, der forlænger sagsbehandlingstiden
væsentligt, efter det forberedende møde, jf.
§ 353, eller, hvis et sådant møde ikke
afholdes, senere end 4 uger efter rettens meddelelse om, at der
ikke skal holdes et forberedende møde.
Stk. 4. Reglen i stk. 1 finder
tilsvarende anvendelse, hvis en part efter udløbet af
fristen for indlevering af et processkrift om et nærmere
angivet spørgsmål, jf. § 355, stk. 2,
ønsker at fremkomme med nye påstande, anbringender
eller beviser vedrørende det pågældende
spørgsmål.
Stk. 5. Reglen i stk. 1 finder
tilsvarende anvendelse, hvis en part ønsker at udvide de
påstande, der fremgår af et endeligt
påstandsdokument eller et sammenfattende processkrift, jf.
§ 357, eller at fremsætte anbringender eller
føre beviser, som ikke er angivet i påstandsdokumentet
eller det sammenfattende processkrift.
Stk. 6. Retten kan, uanset at
modparten ikke har givet samtykke, give tilladelse til udvidelse af
påstande, fremsættelse af nye anbringender eller
førelse af nye beviser efter stk. 1-5, når
1) det af særlige grunde må anses for
undskyldeligt, at anmodningen ikke er fremkommet tidligere,
2) modparten har tilstrækkelig mulighed for
at varetage sine interesser uden udsættelse af
hovedforhandlingen eller
3) nægtelse af tilladelse vil kunne
medføre et uforholdsmæssigt tab for parten.
Stk. 7. Retten kan, uanset at
modparten har givet samtykke, modsætte sig udvidelse af
påstande, fremsættelse af nye anbringender eller
førelse af nye beviser, hvis en imødekommelse af
anmodningen må antages at nødvendiggøre en
udsættelse af hovedforhandlingen.
§ 359.
Sagsøgeren kan hæve sagen. Har sagsøgte fremsat
modkrav i et retsmøde, hvor sagsøgeren var
repræsenteret, eller i et processkrift, der er forkyndt for
sagsøgeren, fortsætter sagen dog efter
sagsøgtes anmodning, for så vidt angår
modkravet.
§ 360.
Udebliver sagsøgeren fra et møde, som denne er
indkaldt til efter § 352, stk. 3, § 353
eller § 355, stk. 1, afviser retten sagen ved en
beslutning, der meddeles parterne. Har sagsøgte fremsat
modkrav i et retsmøde, hvor sagsøgeren var
repræsenteret, eller i et processkrift, der er forkyndt for
sagsøgeren, afsiges dog efter sagsøgtes anmodning dom
herom.
Stk. 2. Udebliver begge parter fra et
møde, som de er indkaldt til efter § 352,
stk. 3, § 353 eller § 355, stk. 1,
hæver retten sagen.
Stk. 3. Udebliver sagsøgte fra
et møde, som denne er indkaldt til efter § 352,
stk. 3, § 353 eller § 355, stk. 1,
afsiger retten dom efter sagsøgerens påstand, for
så vidt denne findes begrundet i sagsfremstillingen og det i
øvrigt fremkomne. Har sagsøgeren under sagen
ændret sin påstand til ugunst for sagsøgte eller
fremsat anbringender, der ikke er angivet i stævningen, tages
kun hensyn hertil, hvis ændringen er foretaget i et
retsmøde, hvor sagsøgte var repræsenteret,
eller i et processkrift, der er forkyndt for sagsøgte. Er
sagsøgerens påstand uklar, eller må
sagsfremstillingen antages i væsentlige henseender at
være urigtig, afvises sagen ved beslutning eller, hvis
sagsøgeren anmoder derom, ved kendelse. Afgørelsen om
afvisning meddeles parterne.
Stk. 4. Udeblivelse fra
retsmøder under genoptagelse af forberedelsen, jf.
§ 356, stk. 3, og § 364, stk. 1, har
den i stk. 1-3 angivne virkning, hvis dette er angivet i
indkaldelsen.
Stk. 5. Såfremt et processkrift
efter § 355, stk. 2, eller et endeligt
påstandsdokument efter § 357, stk. 1, ikke
indleveres rettidigt, finder reglerne i stk. 1-3 tilsvarende
anvendelse, hvis retten i pålægget efter
§ 355, stk. 2, eller § 357, stk. 1,
har angivet, at manglende efterkommelse af pålægget kan
medføre udeblivelsesvirkning.
Stk. 6. Såfremt kopier efter
§ 357, stk. 3, ikke indleveres rettidigt, kan retten
bestemme, at reglerne i stk. 1-3 skal finde tilsvarende
anvendelse.
Stk. 7. Retten kan undtagelsesvis
undlade at tillægge en parts udeblivelse eller de forhold,
som efter stk. 5 og 6 sidestilles med udeblivelse, virkning
efter denne paragraf. Der tages herved navnlig hensyn til, om
udeblivelsen må antages at skyldes lovligt forfald, om der i
øvrigt må antages at foreligge undskyldende
omstændigheder, eller om modparten ønsker sagen
udsat.
§ 361. Anmoder
en forbruger om, at en sag, der kan indbringes for
Forbrugerklagenævnet eller et klage- eller ankenævn,
der er godkendt af ministeren for familie- og forbrugeranliggender,
må blive behandlet ved det pågældende nævn,
hæver retten sagen og sender den til nævnet. Dette
gælder dog ikke, hvis det må anses for åbenbart,
at der ikke kan gives forbrugeren medhold i klagen, eller hvis
sagen ikke skønnes egnet til behandling ved
nævnet.
Stk. 2. Anmodning om
nævnsbehandling efter stk. 1 skal fremsættes
senest i det forberedende møde, jf. § 353, eller,
hvis et sådant møde ikke afholdes, senest 4 uger efter
rettens meddelelse om, at der ikke skal holdes et forberedende
møde. Anmodningen kan fremsættes mundtligt til
retsbogen. Retten kan, hvis særlige omstændigheder
taler derfor, tage hensyn til en anmodning, der fremsættes
senere end angivet i 1. pkt., men inden hovedforhandlingens
begyndelse.
Stk. 3. Forbrugeren skal gøres
bekendt med muligheden for nævnsbehandling.
Stk. 4. Anlægger en af parterne
på ny retssag, efter at nævnet har afsluttet
behandlingen af sagen, anses sagen i henseende til beregning af
procesrente, afbrydelse af frister for sagsanlæg og
afbrydelse af forældelse for anlagt ved det oprindelige
sagsanlæg, medmindre den pågældende part ikke har
fremmet sagen behørigt.
Stk. 5. Reglerne i stk. 1-4
finder tilsvarende anvendelse i en sag om en advokats vederlag,
hvis den anden part anmoder om, at sagen behandles ved
kredsbestyrelsen i vedkommende advokatkreds, jf. § 146.
Sagen kan dog først på ny indbringes for retten,
når fristen for indbringelse af kredsbestyrelsens
afgørelse er udløbet, uden at afgørelsen er
indbragt for Advokatnævnet, eller Advokatnævnet har
afsluttet behandlingen af sagen.«
87. Kapitel 34 affattes
således:
»Kapitel 34
Hovedforhandling i 1. instans
§ 362. En parts
udeblivelse under hovedforhandlingen, inden parten har nedlagt sin
påstand, har samme retsvirkning som udeblivelse fra et
retsmøde under sagens forberedelse, jf. § 360. Er
hovedforhandlingen i henhold til § 253, stk. 1,
opdelt i flere afsnit, gælder reglen i 1. pkt. for hvert
enkelt afsnit af hovedforhandlingen.
Stk. 2. Sagsøgeren kan
hæve sagen, indtil sagsøgeren har nedlagt sin
påstand under hovedforhandlingen. Reglen i § 359,
2. pkt., finder tilsvarende anvendelse.
§ 363. Retten
kan, uanset at modparten ikke har givet samtykke, tillade, at en
part udvider de påstande, parten har fremsat inden
hovedforhandlingen, fremsætter anbringender, der ikke er
anført inden hovedforhandlingen, eller fører beviser,
som ikke er angivet inden hovedforhandlingen, når
1) det af særlige grunde må anses for
undskyldeligt, at anmodningen ikke er fremkommet tidligere,
2) modparten har tilstrækkelig mulighed for
at varetage sine interesser uden udsættelse af
hovedforhandlingen eller
3) nægtelse af tilladelse vil kunne
medføre et uforholdsmæssigt tab for parten.
Stk. 2. Retten kan, uanset at
modparten har givet samtykke, modsætte sig udvidelse af
påstande, fremsættelse af nye anbringender eller
førelse af nye beviser, hvis en imødekommelse af
anmodningen må antages at nødvendiggøre en
udsættelse af hovedforhandlingen.
Stk. 3. Reglerne i stk. 1 og 2
finder tilsvarende anvendelse, når en part ønsker at
påberåbe sig dokumenter, som ikke er fremkommet inden
forberedelsens slutning.
Stk. 4. Ved afgørelse efter
stk. 1-3 skal hensyn tages til, om parten inden
hovedforhandlingen kunne have givet meddelelse efter
§ 358, stk. 1, eller kunne være fremkommet med
vedkommende dokument.
§ 364. Finder
retten, at yderligere forberedelse undtagelsesvis er
nødvendig, kan den bestemme, at forberedelsen skal
genoptages.
Stk. 2. Reglerne i § 363
gælder under genoptagelsen.
§ 365.
Hovedforhandlingen indledes med, at parterne nedlægger deres
påstande. Retten kan bestemme, at påstandene skal
være skriftligt affattet, medmindre de fremgår af
tidligere afgivne processkrifter.
Stk. 2. Medmindre retten bestemmer
andet, giver sagsøgeren herefter en kort fremstilling af
sagen, hvorefter bevisførelsen finder sted. Oplæsning
af de af parterne påberåbte dokumenter finder kun sted,
i det omfang der er anledning dertil. Derefter gør
sagsøgeren og sagsøgte rede for deres opfattelse af
hele sagen, og sluttelig gives parterne lejlighed til replik og
duplik.
Stk. 3. Når forhandlingerne er
sluttet, optages sagen til afgørelse. Retten kan dog med
parternes samtykke udsætte sagen på parternes
stillingtagen til rettens forligsforslag.
Stk. 4. Retten kan tillade, at en
part, der er repræsenteret i retten, deltager i
hovedforhandlingen ved anvendelse af telekommunikation, medmindre
sådan deltagelse er uhensigtsmæssig.
Stk. 5. Retten kan tillade, at en
part, der ikke er repræsenteret i retten, eller en
rettergangsfuldmægtig deltager i hovedforhandlingen ved
anvendelse af telekommunikation, hvis sådan deltagelse af
særlige grunde er hensigtsmæssig.
§ 366. Retten
kan med parternes samtykke bestemme, at sagen afgøres uden
mundtlig hovedforhandling, når særlige grunde taler
derfor. Retten træffer i så fald bestemmelse om
parternes udveksling af skriftlige procedureindlæg.
Stk. 2. Indleverer en part ikke
rettidigt sit første procedureindlæg, finder
§ 362, stk. 1, tilsvarende anvendelse. Indleverer en
part ikke rettidigt et senere procedureindlæg, slutter retten
den skriftlige procedure og optager sagen til afgørelse.
Stk. 3. Reglerne i § 362,
stk. 2, § 363 og § 364 finder tilsvarende
anvendelse under den skriftlige procedure.«
88. I § 367, stk. 1,
1. pkt., og § 369, stk. 4,
udgår »eller uden at have svaret«.
89. I § 367, stk. 2,
2. pkt., udgår »eller undlader han at
afgive svarskrift,«.
90.§ 370 affattes
således:
Ȥ 370. Parterne
kan, når tvisten er opstået, aftale, at en dom
vedrørende sagens realitet ikke skal kunne ankes. I sager
mellem erhvervsdrivende om forhold, der vedrører parternes
erhverv, kan en sådan aftale indgås, før tvisten
er opstået. Med erhverv sidestilles offentlig virksomhed.
Stk. 2. Angår dommen både
krav, hvor parterne har aftalt, at dommen ikke kan ankes, og krav,
hvor parterne ikke har indgået en sådan aftale, finder
lovens almindelige regler anvendelse på anke af dommen, for
så vidt angår sidstnævnte krav.
Stk. 3. Uanset stk. 1 kan en dom
altid ankes under påberåbelse af fejl ved
sagsbehandlingen.
Stk. 4. Reglerne i stk. 1
gælder ikke for de i kapitel 42, 42 a, 43, 43 a,
43 b og 44 omhandlede sager.
Stk. 5. En part kan give afkald
på anke, når dommen er afsagt. Afkaldet skal være
udtrykkeligt.«
91. I § 372, stk. 1,
2. pkt., § 394, stk. 1, og
§ 586, stk. 1, udgår », jf.
§ 219«.
92. I § 378 indsættes
efter stk. 2 som nyt stykke:
»Stk. 3. Retten kan tillade, at
en part eller rettergangsfuldmægtig deltager i et
forberedende møde ved anvendelse af telekommunikation,
medmindre sådan deltagelse er
uhensigtsmæssig.«
Stk. 3 bliver herefter stk. 4.
93. I § 380, stk. 1,
indsættes som 2. pkt.:
»Afgøres sagen i medfør af
§ 387 uden mundtlig hovedforhandling, skal genparter som
nævnt i 1. pkt. sendes til retten og modparten snarest
muligt og senest 2 uger før fristen for indlevering af det
første procedureindlæg.«
94.§ 385, stk. 1,
affattes således:
»I ankesager, der behandles ved landsretten,
tilsender parterne senest 1 uge inden hovedforhandlingen retten
kopier af de udvekslede processkrifter og af de dokumenter eller
dele af dokumenter, der agtes påberåbt under sagen.
Afgøres sagen i medfør af § 387 uden
mundtlig hovedforhandling, skal kopier som nævnt i
1. pkt. indleveres til retten senest ved afslutningen af
parternes udveksling af skriftlige procedureindlæg. Rettens
præsident fastsætter antallet og kan bestemme, at
kopierne skal samles i en ekstrakt. Præsidenten kan endvidere
efter forhandling med Advokatrådet fastsætte regler om
udformning af ekstrakter.«
95. I § 385, stk. 2,
1. pkt., ændres »til brug for
dokumentationen af denne under domsforhandlingen« til:
»til brug for hovedforhandlingen eller den skriftlige
procedure, der træder i stedet herfor, jf.
§ 387«.
96. I § 386, stk. 1,
3. pkt., og stk. 2, 2. pkt.,
udgår », jf. § 365, stk. 3«.
97. Efter
§ 386 indsættes:
Ȥ 386 a.
Retten kan tillade, at en part, der er repræsenteret i
retten, deltager i hovedforhandlingen ved anvendelse af
telekommunikation, medmindre sådan deltagelse er
uhensigtsmæssig.
Stk. 2. Retten kan tillade, at en
part, der ikke er repræsenteret i retten, eller en
rettergangsfuldmægtig deltager i hovedforhandlingen ved
anvendelse af telekommunikation, hvis sådan deltagelse af
særlige grunde er hensigtsmæssig.«
98. I § 387 ændres
»domsforhandlingen eller en del af denne skal foregå
skriftligt« til: »sagen afgøres uden mundtlig
hovedforhandling«.
99. I § 387 indsættes
som stk. 2 og 3 :
»Stk. 2. Retten træffer i
så fald bestemmelse om parternes udveksling af skriftlige
procedureindlæg.
Stk. 3. Indleverer appellanten ikke
rettidigt sit første procedureindlæg, finder
§ 386, stk. 1 og 5, tilsvarende anvendelse.
Indleverer en part i øvrigt ikke rettidigt et
procedureindlæg, slutter retten den skriftlige procedure og
optager sagen til afgørelse.«
100. I § 390 indsættes
som stk. 2 :
»Stk. 2. Reglerne i
§ 370 finder tilsvarende anvendelse på kendelser,
der afsiges efter reglerne i § 253.«
101. I § 398, stk. 2,
indsættes efter 2. pkt.:
»Retten kan tillade, at en part eller
rettergangsfuldmægtig deltager i den mundtlige forhandling
ved anvendelse af telekommunikation, medmindre sådan
deltagelse er uhensigtsmæssig.«
102. Efter kapitel 38
indsættes:
»Kapitel 39
Behandling af sager om mindre krav
§ 400. Reglerne
i dette kapitel anvendes på byretssager, herunder
boligretssager, om følgende krav:
1) Krav, der ikke har økonomisk
værdi, eller som har en økonomisk værdi af
højst 50.000 kr.
2) Krav, hvor parterne, efter at tvisten er
opstået, aftaler, at reglerne i dette kapitel skal finde
anvendelse. I sager mellem erhvervsdrivende om forhold, der
vedrører parternes erhverv, kan sådan aftale dog
også indgås, før tvisten er opstået.
Stk. 2. Parterne kan, efter at tvisten
er opstået, aftale, at en sag, der er omfattet af
stk. 1, nr. 1, ikke skal behandles efter reglerne i dette
kapitel.
Stk. 3. Reglerne i dette kapitel
gælder ikke for de i kapitel 42, 42 a, 43, 43 a,
43 b, 44 og 88 omhandlede sager.
§ 401. Sagens
værdi som nævnt i § 400 bestemmes efter
påstanden i stævningen. Omfatter påstanden flere
krav mellem de samme to parter, er sagens værdi den samlede
værdi af disse krav. Renter og omkostninger medregnes
ikke.
Stk. 2. Angår påstanden en
ydelse, der skal betales et ubestemt antal gange, beregnes
værdien ved at gange ydelserne pr. år med 10, jf. dog
stk. 3. Angår påstanden en ydelse, der skal
betales et bestemt antal gange, beregnes værdien ved at gange
ydelsen pr. gang med antallet af gange, ydelsen skal betales.
Værdien kan dog ikke overstige ydelserne pr. år ganget
med 10, jf. dog stk. 3. Er ydelserne ikke af samme
størrelse, lægges ydelserne for det sidste år
inden sagens anlæg til grund for beregningen.
Stk. 3. Værdien af sager i
henhold til lejeloven eller erhvervslejeloven beregnes, når
sagen omfattes af stk. 2, 1. pkt., ved at gange den
årlige ydelse, påstanden angår, med 5. Omfattes
sagen af stk. 2, 2. pkt., kan værdien ikke
overstige ydelserne pr. år ganget med 5. For sager i henhold
til lejelovens §§ 87 og 93 eller erhvervslejelovens
§§ 65 og 71 fastsættes sagens værdi dog
til 1 års leje.
§ 402. Retten
kan efter anmodning fra en part eller af egen drift bestemme, at
sagens videre behandling ved retten skal ske uden anvendelse af
reglerne i dette kapitel, hvis sagen
1) angår særlig komplicerede faktiske
eller retlige spørgsmål eller
2) har særlig betydning for en part ud over
påstanden.
Stk. 2. Retten kan endvidere efter
anmodning fra en part bestemme, at sagens videre behandling ved
retten skal ske uden anvendelse af reglerne i dette kapitel, hvis
påstanden udvides ud over beløbsgrænsen i
§ 400, stk. 1, nr. 1.
§ 403.
Bevisførelse kræver rettens tilladelse. Tilladelse
gives, når det må anses for sandsynligt, at
bevisførelsen er af betydning for sagen.
§ 404. Efter
anmodning fra en part kan sagkyndig oplysning af en sag
tilvejebringes ved skriftlig besvarelse af spørgsmål
stillet af retten til en sagkyndig person eller organisation.
Når særlige grunde taler for det, kan retten bestemme,
at en sagkyndig person eller en repræsentant for en sagkyndig
organisation skal supplere den skriftlige besvarelse ved mundtlig
forklaring.
Stk. 2. Parterne skal have mulighed
for på forhånd at udtale sig om
spørgsmålene og at få oplyst de forventede
udgifter ved at tilvejebringe den sagkyndige oplysning.
Stk. 3. Domstolsstyrelsen
fastsætter nærmere regler om den praktiske
fremgangsmåde ved sagkyndig oplysning af en sag.
Domstolsstyrelsen kan beskikke personer eller organisationer til at
afgive sagkyndige vurderinger eller erklæringer.
Stk. 4. Reglerne i § 197,
§ 199, stk. 1, § 200, § 204,
stk. 3, § 209 og § 211 finder tilsvarende
anvendelse.
§ 405.
Domstolsstyrelsen kan fastsætte regler om afholdelse af
retsmøder uden for sædvanlig kontortid.
§ 406.
Forberedelsen sker efter reglerne i kapitel 33 med de
ændringer, der fremgår af stk. 2-6.
Stk. 2. Retten forbereder sagen. Under
forberedelsen bringes parternes stilling til sagens faktiske og
retlige omstændigheder på det rene, og det søges
derunder klargjort, hvilke omstændigheder der ikke bestrides,
og hvilke der skal være genstand for bevisførelse. Det
søges endvidere klargjort, hvilken bevisførelse der
skal finde sted.
Stk. 3. Retten kan pålægge
en part at svare på en henvendelse fra retten inden en
nærmere angiven frist. Svarer parten ikke rettidigt på
rettens henvendelse, finder reglerne i § 360 tilsvarende
anvendelse, hvis retten i pålægget har angivet, at
manglende efterkommelse af pålægget kan medføre
udeblivelsesvirkning.
Stk. 4. Retten kan undtagelsesvis
indkalde parterne til et retsmøde under forberedelsen.
Indkaldelsen skal indeholde oplysning om retsvirkningerne af
udeblivelse, jf. § 360.
Stk. 5. Retten udarbejder en
fortegnelse over parternes påstande, anbringender og beviser
og sender fortegnelsen til parterne. Forberedelsen sluttes tidligst
14 dage herefter.
Stk. 6. Reglerne i
§§ 353-355 og 357 finder ikke anvendelse.
§ 407.
Hovedforhandlingen gennemføres efter reglerne i
§ 365, idet der dog ikke skal gives den i
§ 365, stk. 2, 1. pkt., 1. led,
nævnte fremstilling af sagen.
Stk. 2. Det skal fremgå af
dommen, at sagen har været behandlet efter dette kapitel.
§ 408.
Sagsomkostningerne fastsættes efter reglerne i
kapitel 30, jf. dog stk. 2.
Stk. 2. I sager om krav, der har en
økonomisk værdi af højst 5.000 kr., erstattes
udgifter til advokatbistand med højst 1.500 kr. ekskl. moms.
I sager om krav, der har en økonomisk værdi over 5.000
kr., men ikke over 10.000 kr., erstattes udgifter til
advokatbistand med højst 2.500 kr. ekskl. moms.
Stk. 3. Reglerne i stk. 2 kan
ikke fraviges ved aftale, før tvisten er opstået.
§ 409.
Såfremt parterne aftaler, at en sag ikke skal behandles efter
reglerne i dette kapitel, jf. § 400, stk. 2, og der
ikke ville have været grundlag for, at retten i medfør
af § 402 bestemte, at sagen skulle behandles uden
anvendelse af reglerne i dette kapitel, begrænses virkningen
af fri proces til de omkostninger ved sagen, der ville have
været forbundet med sagens behandling efter dette
kapitel.
Stk. 2. Uanset § 334,
stk. 5, kan der træffes aftale mellem parten og den
beskikkede advokat om, at parten skal betale salær og
godtgørelse, der i medfør af stk. 1 ikke
dækkes af statskassen.
§ 410. Anke af
domme til landsretten sker efter reglerne i kapitel 36 med de
afvigelser, der følger af stk. 2-5.
Stk. 2. Anke sker ved indlevering af
en ankestævning til byretten. Ankestævningen skal
indeholde appellantens påstand og om fornødent en
angivelse af de grunde, hvorpå anken støttes. Med
ankestævningen skal indleveres en kopi heraf samt af
eventuelle bilag. Byretten sender ankestævningen, udskrift af
den dom, der ankes, og bilag af betydning for ankesagen til
landsretten.
Stk. 3. Ankestævningen forkyndes
for indstævnte ved landsrettens foranstaltning, og
appellanten underrettes herom. Indstævnte opfordres samtidig
til at fremsætte sine bemærkninger til
ankestævningen inden en af landsretten fastsat frist.
Landsretten kan bestemme, at yderligere processkrifter skal
udveksles.
Stk. 4. Anken afgøres på
skriftligt grundlag, medmindre landsretten efter sagens
beskaffenhed finder, at der er grund til mundtlig behandling.
Fremsætter begge parter anmodning om mundtlig forhandling,
skal anmodningen i almindelighed imødekommes.
Stk. 5. Følgende regler om anke
finder ikke anvendelse:
1) § 372, stk. 2, 1. pkt., om
indlevering af ankestævning.
2) §§ 373-378 om
ankestævning, svarskrift og yderligere forberedelse.
3) §§ 380 og 381 om angivelse af
beviser.
4) § 382 om afskæring af
påstande og anbringender, der er fremsat for sent.
5) § 385 om kopier til brug for
hovedforhandlingen.
6) § 386 om udeblivelse.
7) § 387 om afgørelse uden
mundtlig hovedforhandling.«
103.§ 470, stk. 4,
3. pkt., affattes således:
»Retten bestemmer, om den
frihedsberøvede skal bringes til stede umiddelbart for den
dømmende ret, eller om det må anses for
tilstrækkeligt, at der gives den frihedsberøvede
lejlighed til at udtale sig over for retten på opholdsstedet
eller over for den dømmende ret ved anvendelse af
telekommunikation.«
104. I § 475 b, stk. 2,
1. pkt., ændres »statsamtet« til:
»statsforvaltningen«.
105.§ 476, stk. 2,
2. pkt., ophæves.
106.§ 494, stk. 1,
2. pkt., affattes således:
»Foretages forretningen ved Københavns
Byret, retten på Frederiksberg, retten i Glostrup eller
retten i Lyngby, kan skyldneren tilsiges, såfremt denne har
sådan tilknytning til en af disse retskredse.«
107. Efter
§ 505 indsættes i kapitel 46:
Ȥ 506. Retten kan
tillade, at en part eller rettergangsfuldmægtig deltager ved
anvendelse af telekommunikation i et retsmøde, hvor der ikke
skal være mundtlig forhandling om et omtvistet
spørgsmål, medmindre sådan deltagelse er
uhensigtsmæssig.
Stk. 2. Retten kan tillade, at en
part, der er repræsenteret i retten, deltager ved anvendelse
af telekommunikation i et retsmøde, hvor der skal være
mundtlig forhandling om et omtvistet spørgsmål,
medmindre sådan deltagelse er uhensigtsmæssig.
Stk. 3. Retten kan tillade, at en
part, der ikke er repræsenteret i retten, eller en
rettergangsfuldmægtig deltager ved anvendelse af
telekommunikation i et retsmøde, hvor der skal være
mundtlig forhandling om et omtvistet spørgsmål, hvis
sådan deltagelse af særlige grunde er
hensigtsmæssig.
Stk. 4. I det i § 497
omhandlede tilfælde kan skyldneren uanset stk. 1-3 ikke
deltage i retsmødet ved anvendelse af telekommunikation uden
billede, og § 192 finder tilsvarende
anvendelse.«
108. I § 597, stk. 3,
udgår »nr. 1-5,«.
109. I § 598, stk. 2,
1. pkt., ændres »505« til:
»506«.
110. I § 631, stk. 2,
indsættes efter »§ 505,
stk. 2-4,«: »§ 506,«.
111. I § 646, stk. 2,
1. pkt., ændres »354, stk. 3«
til: »352« og »og § 502, stk. 1,
nr. 2 og 3,« til: », § 502, stk. 1,
nr. 2 og 3, og § 506«.
112. I § 653 d
indsættes efter »§ 502, stk. 1,
nr. 2 og 3,«: »§ 506«.
113. §§ 686 og
687 affattes således:
Ȥ 686.
Straffesager behandles i 1. instans ved byretterne.
Stk. 2. Domsmænd medvirker i
straffesager, hvor der bliver spørgsmål om
højere straf end bøde, eller som i øvrigt
skønnes at være af særlig indgribende betydning
for tiltalte eller af særlig offentlig interesse, medmindre
andet følger af stk. 3 og 4. Domsmænd medvirker
endvidere, hvis sådan behandling er foreskrevet efter regler
i andre love.
Stk. 3. Domsmænd medvirker ikke
i
1) straffesager, som fremmes efter
§ 831,
2) straffesager, som behandles under medvirken af
sagkyndige efter § 20 b, stk. 1, og
3) de i straffelovens § 60,
stk. 1, nr. 3, og § 66, stk. 4,
nævnte sager vedrørende betinget dømte.
Stk. 4. Nævninger medvirker
i
1) straffesager, hvor der bliver
spørgsmål om straf af fængsel i 4 år eller
derover, for så vidt dette ikke er en følge af, at der
bliver spørgsmål om fastsættelse af en
fællesstraf efter reglerne i straffelovens § 40,
stk. 1, og § 61,
2) straffesager, hvor der bliver
spørgsmål om dom til anbringelse i institution i
medfør af straffelovens § 68 eller dom til
forvaring i medfør af straffelovens § 70, og
3) straffesager vedrørende politiske
lovovertrædelser.
Stk. 5. Nævninger medvirker ikke
i
1) straffesager vedrørende
overtrædelse af straffelovens §§ 172, 173,
191, 286, 289 eller 290, medmindre sagen omfatter andre
lovovertrædelser, der efter stk. 4 skal
pådømmes under medvirken af nævninger, og
2) de i stk. 4, nr. 1, nævnte
straffesager, som fremmes efter § 831.
§ 687. Tiltalte
kan beslutte, at en straffesag, der skal behandles under medvirken
af nævninger efter § 686, stk. 4, i stedet
skal behandles under medvirken af domsmænd, jf. dog
stk. 4.
Stk. 2. Tiltaltes beslutning skal
træffes i et retsmøde eller meddeles retten
skriftligt. Det skal fremgå af meddelelsen, at tiltalte har
haft lejlighed til at drøfte spørgsmålet med
sin forsvarer. Hvis tiltalte ikke selv har valgt en forsvarer, skal
retten beskikke en forsvarer for tiltalte, inden tiltalte
beslutter, at sagen skal behandles som domsmandssag. Beslutningen
skal meddeles senest 14 dage efter, at anklageskriftet er forkyndt
for tiltalte. Retten kan forlænge fristen efter anmodning fra
anklagemyndigheden eller tiltalte.
Stk. 3. Tiltalte kan ikke tilbagekalde
et afkald på nævningebehandling, når afkaldet er
meddelt retten. Tiltaltes afkald har også virkning for
straffesagens behandling under anke.
Stk. 4. Ved samtidig
forfølgning mod flere tiltalte som delagtige i en eller
flere forbrydelser, kan en tiltalt ikke for sit vedkommende
træffe beslutning om sagens behandling under medvirken af
domsmænd i medfør af stk. 1, medmindre enten alle
tiltalte træffer beslutning i medfør af stk. 1
eller anklagemyndigheden samtykker i sådan behandling, for
så vidt angår vedkommende tiltalte.«
114.§ 688
ophæves.
115. §§ 689-691
affattes således:
Ȥ 689. Ved
landsretterne behandles afgørelser i anledning af anke eller
kære af byretternes domme, kendelser og beslutninger i
straffesager.
Stk. 2. Nævninger medvirker i
straffesager, hvor byrettens afgørelse er truffet under
medvirken af nævninger, og hvor anken omfatter
bedømmelsen af beviserne for tiltaltes skyld.
Stk. 3. Domsmænd medvirker i
1) straffesager, hvor byrettens afgørelse
er truffet under medvirken af nævninger, og hvor anken ikke
omfatter bedømmelsen af beviserne for tiltaltes skyld,
2) straffesager, hvor byrettens afgørelse
er truffet under medvirken af domsmænd, og
3) straffesager, hvor der for landsretten bliver
spørgsmål om højere straf end bøde,
eller som i øvrigt skønnes at være af
særlig indgribende betydning for tiltalte eller af
særlig offentlig interesse.
Stk. 4. Domsmænd medvirker ikke
i
1) straffesager, som behandles under medvirken af
sagkyndige efter § 20 b, stk. 2, og
2) de i straffelovens § 60,
stk. 1, nr. 3, og § 66, stk. 4,
nævnte sager vedrørende betinget dømte.
§ 690. Under
Højesteret hører alle afgørelser i anledning
af anke eller kære af landsretternes domme, kendelser og
beslutninger i straffesager.
Stk. 2. Nævninger og
domsmænd medvirker ikke ved Højesterets behandling af
straffesager, jf. § 3.
§ 691. Retten
prøver af egen drift, om den har saglig kompetence til at
behandle straffesagen, og om domsmænd eller nævninger
skal medvirke ved sagens behandling. Er hovedforhandling under
medvirken af domsmænd eller nævninger begyndt, selv om
sagen burde have været behandlet uden disses medvirken, kan
retten bestemme, at domsmænd eller nævninger fortsat
skal medvirke.
Stk. 2. Afgørelser, hvorved en
anmodning om behandling af en straffesag under medvirken af
domsmænd, nævninger eller sagkyndige afslås, kan
kæres.«
116. I § 698, stk. 1,
nr. 2, og § 731, stk. 1,
litra d ,
ændres »domsmænd« til:
»nævninger eller domsmænd«.
117. I § 699 a
ændres »hører under Sø- og Handelsretten
i København eller under søret« til: »er
omfattet af § 20 b, stk. 1«.
118.§ 700, 2. pkt.,
ophæves.
119. I § 702, stk. 1,
ændres »nævninge- eller retskredse« til:
»landsretsnævningekredse eller byretskredse«.
120. I § 702, stk. 2,
1. pkt., ændres
»nævningekredsen« til:
»landsretsnævningekredsen« og »af de i
§ 15 nævnte retter« til: »anden
byret«.
121. I § 704, stk. 3,
2. pkt., ændres »kapitel 82-85«
til: »kapitel 82, 83 og 85«.
122.§ 705 affattes
således:
Ȥ 705. Samtidig
forfølgning mod samme sigtede for flere forbrydelser eller
mod flere sigtede som delagtige i en eller flere forbrydelser
bør ske under én sag, hvis dette kan ske uden
væsentlig forhaling eller vanskelighed.
Stk. 2. Forenes en straffesag, der er
omfattet af § 20 b, stk. 1, med en
nævningesag, behandles sagen i sin helhed som
nævningesag. Forenes en straffesag, der er omfattet af
§ 20 b, stk. 1, i øvrigt med en
straffesag, der ikke er omfattet af § 20 b,
stk. 1, medvirker der sagkyndige efter § 20 b,
stk. 1, hvis den forbrydelse, der nærmest har givet
anledning til forfølgningen, er omfattet af
§ 20 b, stk. 1. Retten kan dog bestemme, at der
skal ske særskilt behandling af den del af sagen, der er
omfattet af § 20 b, stk. 1, hvis forening ikke
findes hensigtsmæssig.«
123.§ 707 affattes
således:
Ȥ 707. Retten kan
forene flere selvstændige straffesager til én sag med
parternes samtykke. Samtykke kræves dog ikke i de
tilfælde, der er nævnt i § 705, stk. 1.
Reglen i § 705, stk. 2, finder tilsvarende
anvendelse.
Stk. 2. Beslutningen tages af den ret,
der skal behandle sagerne. Forfølges sagerne ved forskellige
byretter i samme landsretskreds, og er der ikke enighed, tages
beslutningen af landsretten. Forfølges sagerne ellers ved
forskellige retter, og er der ikke enighed, tages beslutningen af
Højesteret.«
124.§ 719, stk. 2,
nr. 1, ophæves, og i stedet indsættes:
»1) straffesager, der behandles ved
byretten under medvirken af nævninger eller under medvirken
af domsmænd som følge af tiltaltes beslutning efter
§ 687,
2) ankesager ved landsret og«.
Nr. 2 bliver herefter nr. 3.
125. I § 729 a, stk. 2,
2. pkt., og § 729 b, stk. 1,
1. pkt. ,
ændres »848« til: »856«.
126. I § 729 a, stk. 3,
5. pkt., og § 729 b, stk. 2,
5. pkt. ,
ændres »§ 877, stk. 1 og stk. 2,
nr. 5« til: »§ 871, stk. 1 og
stk. 2, nr. 5«.
127.§ 735, stk. 1,
1. pkt., affattes således:
»Forsvareren beskikkes af rettens
præsident (på Bornholm af dommeren).«
128.§ 735, stk. 2,
ophæves.
Stk. 3 bliver herefter stk. 2.
129. Overskriften til
fjerde bog, andet afsnit , affattes
således:
»Andet afsnit. Efterforskning,
tvangsindgreb m.v.«
130. I § 748 indsættes
som stk. 8-10:
»Stk. 8. Retten kan tillade, at
sigtede deltager i et retsmøde ved anvendelse af
telekommunikation med billede, hvis sigtedes
tilstedeværelse i retten ikke er nødvendig. Skal
sigtede afgive forklaring, finder § 192 tilsvarende
anvendelse. En eventuel forsvarer skal deltage i retsmødet
på samme sted som sigtede, medmindre retten finder det
ubetænkeligt, at forsvareren i stedet møder frem i
retten. 1. pkt. gælder ikke i de i § 760,
stk. 2, og § 764, stk. 2, nævnte
tilfælde.
Stk. 9. Retten kan tillade, at
forsvareren deltager i et retsmøde ved anvendelse af
telekommunikation med billede, hvis det er forsvarligt og sigtede
ikke deltager i retsmødet.
Stk. 10. Retten kan tillade, at
anklageren deltager i et retsmøde ved anvendelse af
telekommunikation med billede, hvis
1) sigtede ikke deltager i retsmødet,
2) anklagerens deltagelse ved anvendelse af
telekommunikation med billede er forsvarlig og
3) der i øvrigt foreligger særlige
grunde.«
131. I § 754, stk. 2,
indsættes som 2. pkt. :
»Endvidere finder § 186,
stk. 3-6, tilsvarende anvendelse.«
132. Fjerde
bog, tredje og fjerde afsnit , ophæves, og i stedet
indsættes:
»Tredje afsnit. Tiltale og
hovedforhandling i 1. instans
Kapitel 76
Tilståelsessager
§ 831. Afgiver
sigtede i et retsmøde efter § 694, stk. 3, en
uforbeholden tilståelse i en straffesag, hvor
lægdommere ellers skulle have medvirket, kan sagen straks
fremmes til dom, uden at der udarbejdes anklageskrift, hvis
1) tilståelsens rigtighed bestyrkes ved de
i øvrigt foreliggende oplysninger,
2) sigtede og anklageren giver samtykke,
3) retten ikke finder det betænkeligt at
afgøre sagen uden hovedforhandling og
4) der ikke bliver spørgsmål om
anvendelse af straffelovens §§ 68, 69, 70 eller
73.
Stk. 2. Inden retten afsiger dom, skal
sigtede gøres bekendt med det forhold, tiltalen angår,
og have lejlighed til at udtale sig. Er der behov for at skaffe
yderligere oplysninger i sagen, sker dette efter reglerne i
kapitel 67 og 68, og sigtede skal have lejlighed til at udtale
sig om disse oplysninger.
Stk. 3. Er sigtede anholdt eller
varetægtsfængslet under retsmødet, skal den
forsvarer, der er beskikket efter § 731, stk. 1,
litra a, have lejlighed til at gøre sig bekendt med
sagen, drøfte den med sigtede og udtale sig over for retten,
inden sigtede giver samtykke efter stk. 1, nr. 2.
Forsvareren skal være til stede i retten, når sigtede
giver sit samtykke.
Stk. 4. Er sigtede ikke anholdt eller
varetægtsfængslet under retsmødet, skal sigtede
tilbydes at få beskikket en forsvarer, inden sigtede giver
samtykke efter stk. 1, nr. 2. Hvis der efter sigtedes
ønske beskikkes en forsvarer, finder stk. 3 tilsvarende
anvendelse.
Stk. 5. Afsigelse og forkyndelse af
dom sker efter de regler, som gælder for andre domme, der
afsiges af byretten i straffesager.
Stk. 6. En sag, der er omfattet af
§ 684, stk. 1, nr. 2, kan ikke behandles som
tilståelsessag.
Stk. 7. Oplysning om det forhold, som
den pågældende tiltales for, og om, at sigtede og
anklagemyndigheden har samtykket i, at sagen fremmes som
tilståelsessag, skal tilføres retsbogen. Hvis sigtede
ikke ønsker at få beskikket en forsvarer, jf.
stk. 4, skal dette også tilføres retsbogen.
Stk. 8. Retten kan tillade, at sigtede
deltager i et retsmøde efter stk. 1 ved anvendelse af
telekommunikation med billede, hvis sigtedes tilstedeværelse
i retten ikke er nødvendig og der alene bliver
spørgsmål om bøde eller fængsel indtil 1
år, konfiskation, rettighedsfrakendelse, tvangsbøder
eller erstatning. Reglen i § 192 finder tilsvarende
anvendelse. En eventuel forsvarer skal deltage i retsmødet
på samme sted som sigtede, medmindre retten finder det
ubetænkeligt, at forsvareren i stedet møder frem i
retten.
§ 832. I sager
om lovovertrædelser, der ikke skønnes at ville
medføre højere straf end bøde, kan
anklagemyndigheden i et bødeforelæg tilkendegive
sigtede, at sagen kan afgøres uden retssag, hvis sigtede
erklærer sig skyldig i overtrædelsen og erklærer
sig rede til inden en nærmere angiven frist at betale en i
bødeforelægget angivet bøde. Fristen kan efter
anmodning forlænges af anklagemyndigheden.
Stk. 2. Reglerne i § 834,
stk. 1, nr. 2 og 3, og stk. 2, om krav til indholdet
af anklageskrift finder tilsvarende anvendelse på
bødeforelæg.
Stk. 3. Hvis sigtede vedtager
bøden, bortfalder videre forfølgning, jf. dog
§ 724, stk. 2. Vedtagelsen har samme
gentagelsesvirkning som en dom.
Stk. 4. Justitsministeren kan
fastsætte regler om, at bødeforelæg ved
nærmere angivne overtrædelser af færdselsloven
kan gives af en polititjenestemand i umiddelbar forbindelse med
lovovertrædelsen, hvis lovovertrædelsen kan
afgøres efter faste bødesatser med en bøde
på ikke over 3.000 kr. Reglerne i stk. 2 og 3 finder
tilsvarende anvendelse. Lovovertrædelsen kan dog betegnes
kortfattet i bødeforelægget.
Stk. 5. Justitsministeren
fastsætter regler om konfiskation efter tilsvarende regler
som i stk. 1 og 2. Reglen i § 724, stk. 2,
finder tilsvarende anvendelse.
Kapitel 77
Tiltale og forberedelse af
hovedforhandling i 1. instans
§ 833.
Tiltalerejsning og forberedelse af hovedforhandling i
1. instans sker efter reglerne i dette kapitel, medmindre
andet er bestemt i kapitel 79 om nævningesager eller i
kapitel 80 om sager, hvor der ikke medvirker
lægdommere.
§ 834.
Anklagemyndigheden rejser tiltale ved et anklageskrift, som skal
indeholde
1) navnet på den ret, ved hvilken sagen
anlægges,
2) tiltaltes navn og adresse samt så vidt
muligt personnummer el.lign. og
3) oplysninger om det forhold, der rejses tiltale
for.
Stk. 2. Oplysninger efter stk. 1,
nr. 3, skal omfatte
1) den regel, der påstås
overtrådt, og forbrydelsens kendetegn, som de fremgår
af reglen,
2) forbrydelsens navn, hvis loven indeholder
angivelse heraf,
3) straffehjemmelen,
4) en kort beskrivelse af det forhold, der rejses
tiltale for, med sådan angivelse af tid, sted, genstand,
udførelsesmåde og andre nærmere
omstændigheder, som er nødvendig for en
tilstrækkelig og tydelig beskrivelse, og
5) i givet fald de strafforhøjelses- eller
strafnedsættelsesgrunde, der vil blive
påberåbt.
Stk. 3. Alternativ, herunder
subsidiær, tiltale er tilladt.
Stk. 4. Anklageskriftet må ikke
indeholde en fortegnelse over beviser, der agtes ført, eller
en redegørelse for sagens retlige
spørgsmål.
§ 835.
Anklagemyndigheden indleverer anklageskriftet til retten. Ved
indleveringen er straffesagen indledt ved retten.
Anklagemyndigheden sender uden ophold kopi af anklageskriftet til
forsvareren.
Stk. 2. Anklagemyndigheden forkynder
en kopi af anklageskriftet for tiltalte, eventuelt i forbindelse
med forkyndelse af indkaldelse, jf. § 844, stk. 2.
Sker forkyndelse af anklageskriftet for tiltalte ikke straks efter
indledning af sagen, skal anklagemyndigheden sende en kopi af
anklageskriftet til tiltalte i et anbefalet brev.
§ 836. Inden
hovedforhandlingen kan anklagemyndigheden berigtige angivelser i
anklageskriftet eller udvide tiltalen til andre strafbare forhold
end de forhold, der er nævnt i anklageskriftet. Berigtigelser
og udvidelser sker ved indlevering og forkyndelse af yderligere
eller nyt anklageskrift.
Stk. 2. Under hovedforhandlingen kan
anklagemyndigheden med rettens samtykke udvide tiltalen til andre
strafbare forhold end det forhold, der er nævnt i
anklageskriftet, hvis tiltalte samtykker, eller hvis det forhold,
der er spørgsmål om at inddrage, er begået under
selve hovedforhandlingen. Udvidelsen sker efter rettens bestemmelse
ved tilføjelse på anklageskriftet eller
tilførsel i retsbogen. Det samme gælder om
berigtigelser, som anklagemyndigheden under hovedforhandlingen
foretager i anklageskriftet.
Stk. 3. Hvis tiltalte ikke samtykker i
udvidelser af tiltalen, må anklagemyndigheden rejse ny sag
mod tiltalte.
§ 837. Samtidig
med indleveringen af anklageskriftet eller snarest muligt derefter
skal anklagemyndigheden til retten indlevere
1) en udskrift af de retslige
undersøgelses- og bevishandlinger, der er foretaget i
sagen,
2) sagens øvrige dokumenter og andre
synlige bevismidler og
3) en fortegnelse over de beviser, som
anklagemyndigheden ønsker at føre.
Stk. 2. Vidner og syns- og
skønsmænd skal angives med navn og adresse. Det skal
endvidere i bevisfortegnelsen angives, om de nævnte vidner og
syns- og skønsmænd agtes afhørt under
hovedforhandlingen, eller om allerede afgivne forklaringer agtes
benyttet.
Stk. 3. Polititjenestemænd, der
har udført foranstaltninger som nævnt i
§ 754 a, og polititjenestemænd med en
særlig tjenestefunktion, hvor det af hensyn til denne
særlige tjenestefunktion er nødvendigt at
hemmeligholde identiteten, kan betegnes med et andet navn end deres
eget og uden angivelse af bopæl.
Stk. 4. Ønskes syns- og
skønsmænd udmeldt, fremsættes anmodning herom
til retten.
§ 838.
Anklagemyndigheden skal uden ophold sende forsvareren en kopi af
bevisfortegnelsen uden angivelse af adresser og en udskrift af de
undersøgelses- og bevishandlinger, der er foretaget i sagen.
Anklagemyndigheden skal i øvrigt så vidt muligt
gøre sagens dokumenter og andre synlige bevismidler
tilgængelige på hensigtsmæssig og betryggende
måde og underrette forsvareren herom.
Stk. 2. Anklagemyndigheden kan give
forsvareren pålæg om ikke at videregive oplysninger om
et vidnes bopæl eller navn, stilling og bopæl til
tiltalte, hvis anklagemyndigheden agter at anmode retten om at
bestemme, at disse oplysninger ikke må meddeles tiltalte, jf.
§ 856, stk. 2. Forsvareren kan indbringe
pålægget for retten.
§ 839. Inden
udløbet af den frist, som anklagemyndigheden har
anført på anklageskriftet, skal forsvareren til retten
og til anklagemyndigheden indlevere
1) dokumenter og andre synlige bevismidler, som
forsvareren agter at anvende, og
2) en fortegnelse over de beviser, som
forsvareren agter at føre.
Stk. 2. Retten kan efter anmodning
forlænge fristen.
Stk. 3. Reglerne i § 837,
stk. 2-4, finder tilsvarende anvendelse.
Stk. 4. Hvis forsvareren vil anmode
om, at bevis, som er opført i anklagemyndighedens
bevisfortegnelse, tilvejebringes på anden måde, skal
forsvareren skriftligt anmode retten herom inden den frist, der er
anført i anklageskriftet. Forsvareren skal sende en kopi af
anmodningen til anklagemyndigheden.
Stk. 5. Reglen i stk. 4 finder
tilsvarende anvendelse, hvis forsvareren vil anmode om, at sagen
flyttes, jf. §§ 702 eller 703.
Stk. 6. Antager forsvareren, at sagen,
således som den er anlagt, ikke kan behandles, eller at
anklagemyndigheden har overset en omstændighed, som ikke
vedrører beviserne i sagen, og som indebærer, at
tiltalte ikke kan dømmes, bør forsvareren straks
gøre anklagemyndigheden opmærksom herpå.
§ 840. En
person kan ikke indkaldes som vidne, hvis oplysninger om personens
identitet ikke indgår i sagen i medfør af
§ 729 a, stk. 3, 1. pkt., eller
§ 729 b, stk. 2, 1. pkt., eller er
undtaget fra forsvarerens og sigtedes adgang til aktindsigt i
medfør af § 729 c.
§ 841. Hvis en
af parterne vil modsætte sig modpartens bevisførelse
eller en anmodning efter § 837, stk. 4, eller
§ 839, stk. 2-5, skal parten uden ophold
forelægge sagen for retten til afgørelse. Inden retten
træffer afgørelse, skal parterne så vidt muligt
have lejlighed til at udtale sig mundtligt eller skriftligt.
Stk. 2. Retten træffer efter
anmodning fra anklagemyndigheden eller forsvareren bestemmelse om,
ved hvilken byret enkelte retshandlinger skal foretages, med
henblik på at optage bevis til brug under hovedforhandlingen.
Retten kan ligeledes efter anmodning bestemme, om tiltalte, hvis
denne er fængslet, skal bringes til et retsmøde, der
skal finde sted i en anden retskreds end den, hvor tiltalte sidder
fængslet, om beskikkelse af forsvarer til at varetage
tiltaltes tarv under retsmøde uden for vedkommende ret og
lign.
§ 842.
Ønsker nogen af parterne at gøre brug af andre
beviser end dem, der er anført i vedkommende parts
bevisfortegnelse, eller vil parten frafalde at føre nogen af
disse, eller ønsker parten et bevis optaget på anden
måde end anført i bevisfortegnelsen, skal parten
snarest muligt skriftligt meddele dette til retten og til
modparten. Reglerne i §§ 837-841 finder tilsvarende
anvendelse.
§ 843.
Ønskes vidner eller syns- og skønsmænd
afhørt inden hovedforhandlingen, skal anklagemyndigheden
indgive anmodning herom til retten. Er der fare for, at et bevis
ikke vil kunne optages, hvis dette skal afvente, at reglerne i
§§ 837-842 iagttages, indgiver anklagemyndigheden
uden andre forberedende skridt, end omstændighederne
tillader, anmodning til retten og underretter forsvareren.
Stk. 2. Under samme betingelse og med
samme forpligtelse som anført i stk. 1 kan forsvareren
anmode om bevishandlinger umiddelbart over for retten, der
afgør, om betingelsen er opfyldt.
Stk. 3. En part kan indgive anmodning
efter stk. 1 og 2 til en anden ret end den ret, hvor
hovedforhandlingen skal finde sted. Parten skal i så fald
snarest muligt underrette den ret, hvor hovedforhandlingen skal
finde sted.
Stk. 4. Bevisoptagelse efter
stk. 1-3 sker efter reglerne i kapitel 67 og 68. De
nødvendige udskrifter af retsbogen om bevisoptagelsen sendes
snarest muligt til anklagemyndigheden og forsvareren. Udskrift af
retsbogen sendes endvidere til den ret, hvor hovedforhandlingen
skal finde sted, hvis bevisoptagelsen er sket ved en anden ret.
§ 844. Retten
underretter anklagemyndigheden om tidspunktet for
hovedforhandlingen. Retten underretter endvidere anklagemyndigheden
og tiltalte om eventuel forsvarerbeskikkelse. Underretningen til
tiltalte kan gives gennem anklagemyndigheden i forbindelse med
forkyndelse af indkaldelse.
Stk. 2. Anklagemyndigheden
sørger for, at en indkaldelse med oplysning om tid og sted
for hovedforhandlingen forkyndes for tiltalte med mindst 4 dages
varsel. Retten kan dog fastsætte et kortere varsel.
Stk. 3. Er tiltalte fængslet
eller anholdt, sørger anklagemyndigheden for, at tiltalte
bringes til retten.
Stk. 4. Vidner og syns- og
skønsmænd, som skal afhøres under
hovedforhandlingen, indkaldes i tide af anklagemyndigheden. Er et
vidne fængslet eller hensat i forvaring, sørger
anklagemyndigheden for, at den pågældende bringes til
retten.
§ 845. Retten
kan efter anmodning fra anklagemyndigheden, forsvareren eller et
vidne forud for hovedforhandlingen træffe afgørelse om
dørlukning efter § 29, stk. 3, nr. 2
eller 3, referatforbud efter § 30, nr. 2,
navneforbud efter § 31, stk. 1, nr. 1, om, at
tiltalte skal forlade retslokalet, mens et vidne afhøres,
jf. § 856, stk. 1, 3 eller 6, om, at et vidnes
bopæl eller navn, stilling og bopæl ikke må
oplyses for tiltalte, jf. § 856, stk. 2, eller om,
at en polititjenestemands navn og bopæl ikke skal oplyses,
jf. § 856, stk. 5.
Stk. 2. I sager om overtrædelse
af straffelovens § 210, §§ 216 og 217,
§ 218, stk. 2, § 222, stk. 2,
2. led, eller § 223, stk. 1, skal
anklagemyndigheden senest samtidig med indlevering af
bevisfortegnelsen underrette forsvareren og retten om, hvorvidt der
foreligger sådanne spørgsmål som nævnt i
stk. 1. Det samme gælder i sager om overtrædelse
af § 224 eller § 225, jf. § 210,
§§ 216 og 217, § 218, stk. 2,
§ 222, stk. 2, 2. led, eller § 223,
stk. 1.
§ 846. Retten
kan på et hvilket som helst tidspunkt inden
hovedforhandlingen af egen drift eller efter anmodning ved kendelse
beslutte at afvise sagen helt eller delvis, hvis et eller flere af
sagens forhold
1) på grund af fejl må afvises under
hovedforhandlingen,
2) ikke er undergivet offentlig påtale
eller
3) ikke er strafbart, eller hvis straf er
udelukket ved forældelse eller anden lignende grund.
Stk. 2. Inden retten træffer
afgørelse efter stk. 1, skal anklagemyndigheden have
lejlighed til at udtale sig. Hvis der er tale om en
afhjælpelig mangel, skal anklagemyndigheden have lejlighed
til at afhjælpe mangelen.
Stk. 3. Finder retten, at sagen ikke
skal behandles under medvirken af lægdommere, afsiger retten
kendelse herom efter om fornødent at have givet
anklagemyndigheden og forsvareren lejlighed til at udtale sig.
§ 847. Retten
kan udsætte hovedforhandlingen, inden den er begyndt, hvis
dette er nødvendigt af hensyn til retten selv eller på
grund af andre omstændigheder, herunder tiltaltes flugt,
hindringer for anklagemyndigheden, tiltalte, forsvareren, vidner
eller syns- og skønsmænd, ændringer i tiltalen
eller anmeldelse af nye beviser.
Stk. 2. En part, der ønsker
hovedforhandlingen udsat efter stk. 1, skal snarest muligt
anmode retten herom.
§ 848.
Retsmøder, som afholdes inden hovedforhandlingen, er ikke
offentlige. Reglerne i § 748, stk. 8-10, finder
tilsvarende anvendelse.
Stk. 2. Anmodninger til retten, som
ikke fremsættes mundtligt i et retsmøde, indleveres
skriftligt til retten. Er tiltalte fængslet, kan tiltaltes
henvendelse til retten fremsættes over for
fængselsbestyreren, som skal gøre notat herom i en
dertil indrettet bog. Udskrift sendes uden ophold til retten og i
de i §§ 839 og 842 omhandlede tilfælde
også til anklagemyndigheden.
§ 849. Retten
kan indkalde til et særligt forberedende møde med
henblik på at fastlægge parternes stilling til sagens
faktiske og retlige omstændigheder, herunder hvilke
omstændigheder der ikke bestrides, og hvilke der skal
føres bevis for, samt hovedforhandlingens
tilrettelæggelse.
§ 850. I
særlige tilfælde, hvor retten under hensyn til sagens
beskaffenhed finder det hensigtsmæssigt, kan den
pålægge anklagemyndigheden at fremsende en skriftlig
forelæggelse til retten inden en nærmere fastsat frist.
Retten fastsætter endvidere en frist for forsvarernes
eventuelle bemærkninger hertil. Er der sket skriftlig
forelæggelse, skal parterne give en mundtlig sammenfatning
heraf i retten.
Kapitel 78
Hovedforhandling i 1. instans
§ 851. For
hovedforhandling i straffesager i 1. instans gælder
reglerne i dette kapitel, medmindre andet er bestemt i
kapitel 79 om nævningesager eller i kapitel 80 om
sager, i hvilke der ikke medvirker lægdommere.
§ 852.
Anklageren og den beskikkede forsvarer skal være til stede
under hele hovedforhandlingen, indtil sagen er optaget til dom. Det
er dog ikke udelukket, at forskellige personer udfører
anklagerens eller den beskikkede forsvarers hverv i sagen.
Stk. 2. Udebliver anklageren enten ved
hovedforhandlingens begyndelse eller i løbet af denne,
udsættes sagen. Det samme gælder, når den
beskikkede forsvarer udebliver, eller når den valgte
forsvarer ikke møder, medmindre omstændighederne
måtte gøre det muligt at beskikke en forsvarer, som
straks kan udføre hvervet.
§ 853.
Medmindre andet er bestemt i loven, skal tiltalte personligt
være til stede i retten under hele hovedforhandlingen, indtil
sagen er optaget til dom. Rettens formand kan dog tillade tiltalte
at forlade retten, før sagen er optaget til dom, hvis det
findes ubetænkeligt, at tiltalte ikke er til stede.
§ 854. Retten
kan tillade, at tiltalte deltager i hovedforhandlingen ved
anvendelse af telekommunikation med billede, hvis tiltaltes
tilstedeværelse i retten ikke er nødvendig og der
alene bliver spørgsmål om bøde eller
fængsel indtil 1 år, konfiskation,
rettighedsfrakendelse, tvangsbøder eller erstatning.
Stk. 2. Skal tiltalte afgive
forklaring, finder reglen i § 192 tilsvarende
anvendelse.
Stk. 3. Har retten givet tilladelse
som nævnt i stk. 1, skal forsvareren deltage i
retsmødet på samme sted som tiltalte, medmindre retten
finder det ubetænkeligt, at forsvareren i stedet møder
frem i retten.
§ 855.
Udebliver tiltalte ved begyndelsen eller i løbet af
hovedforhandlingen, og kan den pågældende ikke straks
bringes til stede, udsættes sagen, medmindre retten beslutter
at fremme hovedforhandlingen helt eller delvis efter stk. 2 og
3.
Stk. 2. Er tiltalte udeblevet trods
lovlig indkaldelse og uden oplyst lovligt forfald, kan retten
bestemme, at der skal ske afhøring af vidner og syns- og
skønsmænd, der er mødt, hvis retten finder, at
dette er foreneligt med hensynet til tiltalte, og hvis
udsættelse af afhøringen vil være til
væsentlig ulempe for de mødte eller medføre
væsentlig udsættelse af sagen. Afhøring kan dog
kun ske, hvis tiltaltes forsvarer er mødt.
Stk. 3. En hovedforhandling kan
fremmes til dom i tiltaltes fravær, hvis retten ikke finder
tiltaltes tilstedeværelse nødvendig,
1) når tiltalte er undveget, efter at
anklageskriftet er forkyndt for den pågældende,
2) når tiltalte efter at være
mødt ved sagens begyndelse har forladt retten uden rettens
tilladelse,
3) når der under sagen alene er
spørgsmål om ubetinget fængselsstraf i 6
måneder eller derunder, konfiskation, rettighedsfrakendelse
eller erstatning og tiltalte har givet samtykke til
gennemførelse af hovedforhandlingen,
4) når tiltalte ikke idømmes
højere straf end ubetinget fængsel i 3 måneder
eller andre retsfølger end konfiskation,
førerretsfrakendelse eller erstatning, eller
5) når retten skønner, at
behandlingen af sagen utvivlsomt vil føre til tiltaltes
frifindelse.
Stk. 4. Medmindre tiltalte har
samtykket heri, kan hovedforhandlingen kun gennemføres i
medfør af stk. 3, nr. 4, hvis tiltalte har
været lovligt indkaldt og det af indkaldelsen fremgår,
at udeblivelse uden oplyst lovligt forfald kan medføre, at
tiltalte dømmes for de forhold, som tiltalen
angår.
§ 856. Rettens
formand kan uden for de tilfælde, der er nævnt i
stk. 2, nr. 2, beslutte, at tiltalte skal forlade
retslokalet, mens et vidne eller en medtiltalt afhøres,
når særegne grunde taler for, at en uforbeholden
forklaring ellers ikke kan opnås.
Stk. 2. Retten kan, hvis det må
antages at være uden betydning for tiltaltes forsvar,
på anmodning bestemme,
1) at et vidnes bopæl ikke må oplyses
for tiltalte, hvis afgørende hensyn til vidnets sikkerhed
taler for det, eller
2) at et vidnes navn, stilling og bopæl
ikke må oplyses for tiltalte, hvis afgørende hensyn
til vidnets sikkerhed gør det påkrævet.
Stk. 3. Er der truffet bestemmelse
efter stk. 2, nr. 2, kan retten yderligere bestemme, at
tiltalte skal forlade retslokalet, mens vidnet afhøres, hvis
der er grund til at antage, at vidnet eller vidnets nærmeste
vil blive udsat for alvorlig fare, hvis tiltalte får kendskab
til vidnets identitet.
Stk. 4. En polititjenestemand, der har
udført foranstaltninger som nævnt i
§ 754 a, kan afgive forklaring uden at oplyse sit
eget navn og bopæl.
Stk. 5. Rettens formand kan bestemme,
at navn og bopæl på en polititjenestemand, der afgiver
forklaring som vidne, ikke skal oplyses, hvis afgørende
hensyn til vidnets særlige tjenestefunktion taler for det og
oplysningerne må antages at være uden betydning for
tiltaltes forsvar.
Stk. 6. Rettens formand kan bestemme,
at tiltalte skal forlade retslokalet, når en
polititjenestemand, der har udført foranstaltninger som
nævnt i § 754 a, eller en polititjenestemand
med en særlig tjenestefunktion afhøres, hvis dette er
påkrævet af hensyn til hemmeligholdelsen af
polititjenestemandens identitet og det må antages at
være uden væsentlig betydning for tiltaltes
forsvar.
Stk. 7. Rettens formand afgør,
om tiltalte skal forlade retslokalet under den forudgående
forhandling om anmodninger fremsat efter stk. 2, 3, 5 og
6.
Stk. 8. Når tiltalte som
følge af en beslutning efter stk. 1, 3 eller 6, ikke
har overværet afhøringen af et vidne eller en
medtiltalt, skal tiltalte, når denne på ny kommer til
stede i retslokalet, have oplysning om, hvem der har afgivet
forklaring i tiltaltes fravær, og om indholdet af
forklaringen, for så vidt den angår tiltalte. Retten
afgør, om gengivelsen af forklaringen skal ske før
eller efter, at tiltalte selv har afgivet forklaring. Oplysning om
vidnets bopæl eller navn, stilling og bopæl skal dog
ikke meddeles tiltalte, hvis retten har truffet bestemmelse om
hemmeligholdelse efter stk. 2, nr. 1 eller 2. Oplysning
om en polititjenestemands navn og bopæl skal endvidere ikke
meddeles tiltalte, hvis retten har truffet bestemmelse om
hemmeligholdelse efter stk. 5.
Stk. 9. Afgørelse om
hemmeligholdelse af et vidnes navn, stilling og bopæl, jf.
stk. 2, nr. 2, og stk. 3, eller en
polititjenestemands navn og bopæl, jf. stk. 5 og 6,
træffes ved kendelse. I kendelsen anføres de konkrete
omstændigheder i sagen, hvorpå det støttes, at
betingelserne for hemmeligholdelse er opfyldt. Kendelsen kan til
enhver tid omgøres. Rettens afgørelse efter
stk. 2, nr. 2, og stk. 3, 5 og 6, kan
kæres.
§ 857.
Når tiltalte fjernes fra retssalen i henhold til
§ 151, kan forhandlingen fortsættes, hvis rettens
formand ikke finder en udsættelse nødvendig.
Stk. 2. Tiltalte skal, så snart
tiltaltes adfærd gør det muligt, på ny
føres ind i retslokalet. Rettens formand skal oplyse
tiltalte om, hvad der er sket i tiltaltes fravær. Tiltalte
skal endvidere, hvis det på dette tidspunkt af sagen endnu er
muligt, have adgang til at udtale sig om det, der er kommet
frem.
§ 858.
Når hovedforhandlingen er begyndt, fortsættes den
så vidt muligt uafbrudt, indtil retten har truffet endelig
afgørelse i sagen.
Stk. 2. Har hovedforhandlingen
været afbrudt, bestemmer rettens formand, om og i hvilket
omfang det, der allerede er foretaget, skal gentages, når
hovedforhandlingen genoptages.
§ 859. Hvis en
udsættelsesgrund indtræder, mens hovedforhandlingen er
udsat, skal den, der ønsker udsættelse, snarest muligt
underrette rettens formand, for at denne kan bestemme, om sagen
skal udsættes yderligere. Hvis sagen udsættes, giver
retten meddelelse til alle, der berøres af
udsættelsen.
§ 860. Rettens
formand indleder hovedforhandlingen med at oplyse, hvilken sag
retten skal behandle. Derefter sikrer retten sig tiltaltes
identitet.
§ 861.
Anklageren oplæser anklageskriftet, hvorefter rettens formand
gør tiltalte bekendt med, at tiltalte ikke har pligt til at
udtale sig.
Stk. 2. Rettens formand spørger
tiltalte, om denne kan erkende sig skyldig i eller nægter de
forhold, som tiltalen angår.
Stk. 3. Retten kan pålægge
anklageren at forelægge sagen.
§ 862. Hvis der
opstår spørgsmål om, hvorvidt der foreligger
fejl, som indebærer, at sagen ikke kan behandles, eller om,
hvorvidt sagen er undergivet offentlig påtale, kan
hovedforhandlingen begrænses til dette punkt, indtil
spørgsmålet er afgjort.
Stk. 2. Det samme gælder, hvis
der rejses spørgsmål om, hvorvidt et forhold i
anklageskriftet overhovedet er strafbart, eller om, hvorvidt straf
er udelukket på grund af forældelse eller af anden,
lignende grund. Er retten enig, kan den straks afsige
frifindelsesdom.
Stk. 3. Retten bør, hvor det
kan ske, tillade afhjælpning af fejl, der hindrer, at sagen
kan behandles. Retten kan udsætte hovedforhandlingen med
henblik på denne afhjælpning. Hvis fejlen kun skal
tages i betragtning, når den gøres gældende af
tiltalte, må tiltalte gøre indsigelse, så snart
der er lejlighed til det.
Stk. 4. Selv om retten inden
hovedforhandlingen har nægtet at imødekomme en
anmodning om afvisning af sagen efter § 846, kan
spørgsmålet rejses på ny under
hovedforhandlingen.
§ 863.
Bevisførelsen indledes med, at rettens formand
spørger, om tiltalte er villig til at afgive forklaring. I
bekræftende fald bestemmer formanden, på hvilket
tidspunkt under bevisførelsen forklaringen skal afgives.
Stk. 2. Når tiltalte afgiver
forklaring, sker det ved, at anklageren stiller tiltalte
spørgsmål om sagen. Derefter kan forsvareren stille
spørgsmål til tiltalte. Anklageren, forsvareren og
enhver af dommerne, nævningerne, domsmændene og de
sagkyndige retsmedlemmer, jf. § 869, kan stille
yderligere spørgsmål til tiltalte. Reglerne i
§ 186, stk. 3-6, finder tilsvarende anvendelse.
Stk. 3. Hvis tiltalte afgiver en
fuldstændig tilståelse, afgør retten, om og i
hvilken udstrækning yderligere bevisførelse skal finde
sted.
§ 864. Retten
kan beslutte at afslutte bevisførelsen enten i det hele
eller om et enkelt punkt, inden alle beviserne er fremført.
Retten kan endvidere beslutte at genoptage en sluttet
bevisførelse.
Stk. 2. Hvis sagen omfatter flere
lovovertrædelser, kan rettens formand lade hovedforhandlingen
og rettens afgørelse af skyldsspørgsmålet
foregå særskilt for hver enkelt
lovovertrædelse.
§ 865.
Bevisførelsen foregår i øvrigt først fra
anklagemyndighedens og derefter fra forsvarerens side. Beviser, som
retten af egen drift beslutter at føre, fremføres
på det tidspunkt, som rettens formand bestemmer. Inden en
part fører beviser, kan parten i korthed angive, hvilke
beviser parten ønsker at føre, og hvad parten vil
godtgøre med beviserne.
§ 866.
Anklagemyndighedens vidner afhøres først af
anklageren og derefter af forsvareren. Forsvarets vidner
afhøres først af forsvareren eller af tiltalte og
derefter af anklageren. Rettens formand kan træffe
bestemmelse om en anden rækkefølge.
Stk. 2. Efter hvert enkelt vidnes
forklaring og efter ethvert andet bevis har tiltalte adgang til at
afgive forklaring, hvis beviset giver anledning til dette.
Stk. 3. Reglerne i stk. 1 og 2
gælder tilsvarende for afhøring af syns- og
skønsmænd.
§ 867. Rettens
formand er berettiget og forpligtet til at stille
spørgsmål til den, som afhøres, når som
helst der i sandhedens interesse er grund til dette.
§ 868. Vidner
og syns- og skønsmænd, som afhøres efter
rettens beslutning af egen drift i medfør af
§ 874, stk. 3, afhøres af rettens formand.
Denne kan dog overlade afhøringen til parterne.
Stk. 2. Sker afhøringen ved
rettens formand, kan parterne anmode om, at der stilles yderligere
spørgsmål. Rettens formand kan overlade det til
parterne selv at stille sådanne enkelte
spørgsmål.
§ 869. En
dommer, nævning eller domsmand eller et sagkyndigt retsmedlem
er berettiget til at stille spørgsmål til vidner eller
syns- og skønsmænd efter at have fået ordet af
rettens formand.
§ 870. Af de
udsagn, der afgives under afhøringen, optages det
væsentligste i retsbogen. Hvis de pågældende
tidligere er afhørt for en ret, er en henvisning hertil
tilstrækkelig, således at kun væsentlige
afvigelser eller præciseringer medtages.
Stk. 2. Hvis retten efter sagens
beskaffenhed og bevisets stilling finder det påkrævet,
skal der medtages så meget af bevisførelsen, som er
nødvendigt for, at den ret, som sagen senere måtte
blive indbragt for, kan danne sig en begrundet opfattelse af,
på hvilket grundlag afgørelsen er truffet.
§ 871.
Dokumenter, der påstås at have været genstand for
eller at være frembragt ved forbrydelsen eller at have
været brugt eller bestemt til dens udførelse, eller
som yder umiddelbar oplysning om gerningen eller tiltaltes forhold
til denne, skal oplæses, når bevisførelsen
kræver det.
Stk. 2. Følgende dokumenter kan
benyttes som bevismidler under hovedforhandlingen og skal da
oplæses:
1) Tilførsler til retsbøger om
ransagninger, beslaglæggelser, besigtigelser og syns- og
skønsforretninger, som er foretaget uden for
hovedforhandlingen, og erklæringer til retten fra syns- og
skønsmænd,
2) tilførsler til retsbøger om
forklaringer, som tiltalte har afgivet om sigtelsen, når
tiltalte enten nu nægter at afgive forklaring eller den nu
afgivne forklaring afviger fra den tidligere, eller når
tiltalte er udeblevet, jf. § 855,
3) tilførsler til retsbøger om
forklaringer, som vidner eller syns- og skønsmænd har
afgivet, når disse personer enten er døde eller af
anden grund ikke kan afhøres på ny eller de i
medfør af § 174, jf. § 209, er
afhørt ved en anden ret end den, der nu behandler sagen,
eller de er afhørt, uden at tiltalte har været til
stede, jf. § 855, stk. 1, eller når den nu
afgivne forklaring afviger fra den tidligere, eller når et
vidne nægter at afgive forklaring og tvangsmidler efter
§ 178 ikke bør anvendes eller forgæves er
anvendt,
4) tilførsler til retsbøger af
forklaringer såvel som erklæringer, som er afgivet af
personer omfattet af Danske Lov 1-2-1 eller af personer, der har
eksterritorialitetsret, hvis de pågældende ikke
møder i retten under hovedforhandlingen,
5) erklæringer og vidnesbyrd, som er
udstedt i medfør af et offentligt hverv, herunder udskrifter
af tiltaltes tidligere straffedomme, og
6) tilførsler til politiets rapporter om
forklaringer, som tiltalte har afgivet til politiet om sigtelsen,
når forsvareren begærer det, i sager, der fremmes i
tiltaltes fravær i medfør af § 855,
stk. 3, nr. 4.
Stk. 3. Retten kan bestemme, at
mundtlig afhøring af syns- og skønsmændene helt
eller delvis skal træde i stedet for oplæsning af
disses forklaringer eller skriftlige erklæringer efter
stk. 2, nr. 1.
Stk. 4. Uden for de nævnte
tilfælde kan dokumenter, som indeholder erklæringer
eller vidnesbyrd, kun benyttes som bevismidler, hvis retten
undtagelsesvis tillader dette. Udenretslige erklæringer om
tiltaltes tidligere vandel må under ingen
omstændigheder benyttes.
Stk. 5. Et vidnes forklaring til
politirapport kan herudover efter rettens bestemmelse benyttes som
bevismiddel, hvis parterne er enige herom og vidnet ville
være forpligtet til at afgive forklaring, hvis den
pågældende var blevet indkaldt som vidne i retten.
Stk. 6. Retten kan efter høring
af parterne beslutte, at oplæsning af omfattende sagkyndige
erklæringer eller andre dokumenter i sagen kan undlades.
Retsformanden skal i så fald sikre, at rettens medlemmer
gennemlæser disse dokumenter. Det skal fremgå af
retsbogen, hvilke af de fremlagte bilag der er behandlet efter
denne bestemmelse. Retten kan bestemme, at der helt eller delvis
skal gives en mundtlig sammenfatning i retten af dokumenter, hvor
oplæsning er undladt.
§ 872.
Politiets afhøring af et barn kan, når
afhøringen er optaget på video (videoafhøring),
benyttes som bevis under hovedforhandlingen.
§ 873.
Oplæsning af tilførsler til retsbøger om
forklaringer afgivet af tiltalte, vidner eller syns- og
skønsmænd, fordi de nu afgivne forklaringer er i
uoverensstemmelse med de tidligere afgivne, bør kun finde
sted, når den pågældende har haft lejlighed til
at udtale sig sammenhængende om det, som afhøringen
vedrører, og der er stillet de yderligere
spørgsmål, som den pågældende forklaring
giver anledning til.
Stk. 2. Når dokumenter, der er
nævnt i § 871, stk. 2, nr. 2 og 3,
oplæses, skal grunden meddeles af rettens formand og
tilføres retsbogen.
§ 874. Bevis,
som er til stede, kan ikke nægtes ført med den
begrundelse, at beviset ikke er anmeldt i så god tid, at
modparten har haft tilstrækkelig tid til at forberede sig. Er
dette imidlertid ikke sket, og udsætter retten ikke af den
grund bevisførelsen til et senere tidspunkt, kan modparten,
efter at beviset er ført, forlange en passende
udsættelse. Retten kan dog nægte udsættelse, hvis
beviset er uden betydning for sagen eller en udsættelse i
øvrigt ikke vil tjene noget berettiget formål.
Stk. 2. Retten kan udsætte sagen
med henblik på at føre bevis, som ikke er til stede,
når retten finder, at bevisførelsen er ønskelig
for sagens oplysning.
Stk. 3. Retten kan, når den
anser det for nødvendigt for sagens fuldstændige
oplysning, beslutte, at beviser skal føres, som ingen af
parterne har ønsket ført, eller som den, der har
anmeldt beviset, har erklæret at ville frafalde. Retten kan i
den anledning udsætte sagen. De foranstaltninger, som er
nødvendige for at gennemføre bevisførelsen,
træffes af retten eller efter dens pålæg af
anklagemyndigheden.
Stk. 4. Retten kan foretage
besigtigelse af personer, genstande og lokaliteter, når det
findes nødvendigt eller hensigtsmæssigt for sagens
oplysning. Besigtigelser skal overværes af de personer, som
ellers skal være til stede under hovedforhandlingen.
§ 875. Rettens
afgørelse i anledning af uenighed mellem parterne om
bevisførelsen eller indsigelser fra vidner eller syns- og
skønsmænd, træffes efter anmodning ved
kendelse.
§ 876. Inden
retten afsiger dom eller kendelse under hovedforhandlingen, skal
parterne have lejlighed til at udtale sig. Tiltalte har altid det
sidste ord.
§ 877.
Når bevisførelsen er sluttet, får først
anklageren og derefter forsvareren og tiltalte ordet for at udtale
sig om bevisførelsens resultat og om de retlige
spørgsmål i sagen (proceduren). Når proceduren
er afsluttet, optages sagen til dom.
§ 878. Parterne
kan med rettens tilladelse helt eller delvis indlevere proceduren
skriftligt til retten. I så fald skal parterne give en
mundtlig sammenfatning af proceduren i retten.
Stk. 2. Retten kan i særlige
tilfælde, hvor det under hensyn til sagens beskaffenhed
findes hensigtsmæssigt, pålægge anklageren og
forsvareren i forbindelse med proceduren at afgive en skriftlig
oversigt over procedurens indhold med en angivelse af de
hovedsynspunkter, der gøres gældende.
§ 879. Retten
kan bestemme, at skyldsspørgsmålet skal behandles og
afgøres først.
§ 880. Ved
afgørelsen af, om noget er bevist eller ikke, tages alene
hensyn til de beviser, som er ført under hovedforhandlingen.
Rettens bedømmelse af bevisernes vægt er ikke bundet
ved lovregler.
§ 881. Ved
afstemninger har hver dommer og hver domsmand 1 stemme. I sager,
der behandles efter § 12, stk. 8, har, hvis
undtagelsesvis kun 1 dommer medvirker, denne 2 stemmer. På
samme måde har hver domsmand 1½ stemme, hvis der
undtagelsesvis kun medvirker 2 domsmænd.
Stk. 2. Ved afstemning skal
skyldsspørgsmålet sondres fra spørgsmålet
om straffen og bringes til afstemning først. Stemmes der
særskilt om strafforhøjelses- eller
strafnedsættelsesgrunde, bliver stemmerne fra de medlemmer af
retten, som har erklæret sig mod tiltaltes skyld, men er
forblevet i mindretal, at regne til gunst for tiltalte.
§ 882.
Hovedforhandlingen afsluttes ved rettens dom i sagen. Sagen
betragtes dog som verserende ved retten, indtil dommens
fuldbyrdelse kan begynde, eller i tilfælde af anke indtil
anklagemyndigheden har indbragt sagen for landsretten.
§ 883. Dommen
skal, for så vidt den ikke går ud på sagens
afvisning, enten domfælde eller frifinde.
Stk. 2. Frifindelse skal ske,
når
1) forholdet ikke er undergivet offentlig
påtale,
2) forfølgningen opgives,
3) forholdet er forældet eller
4) tiltalte ikke findes skyldig.
Stk. 3. Retten kan ikke domfælde
for noget forhold, der ikke omfattes af tiltalen.
Stk. 4. Derimod er retten ikke
udelukket fra at henføre det påtalte forhold under en
anden strafbestemmelse end den, anklagemyndigheden har
påstået anvendt. Retten kan også fravige tiltalen
med hensyn til de med lovovertrædelsen forbundne
biomstændigheder (tid og sted m.v.). Dette kan dog kun ske,
hvis retten med sikkerhed skønner, at tiltalte, også
under forudsætning af sådan afvigelse fra tiltalen, har
haft fyldestgørende adgang til forsvar. Finder retten, at
dette ikke er tilfældet, eller nærer den tvivl i
så henseende, skal den, inden dens afvigende
bedømmelse lægges til grund for domfældelsen,
give parterne lejlighed til at udtale sig og efter
omstændighederne udsætte sagen i det tidsrum, der er
nødvendigt for at varetage forsvaret.
§ 884.
Domfældes tiltalte, skal retten i begrundelsen for dommen
angive
1) de omstændigheder, som anses for bevist
og lægges til grund for domfældelsen,
2) den regel, der er overtrådt, og
3) straffehjemmelen.
Stk. 2. Frifindes tiltalte, skal
retten i begrundelsen angive
1) de omstændigheder, som er en betingelse
for straf, og som anses for at mangle eller for ikke være
bevist, eller
2) de strafudelukkende omstændigheder, som
anses for at foreligge, og
3) de lovbestemmelser, der er anvendt.
Stk. 3. Dommen skal endvidere
indeholde en begrundelse for et eventuelt mindretals opfattelse.
Reglerne i stk. 1 og 2 finder tilsvarende anvendelse på
denne begrundelse.
§ 885. Der er
tavshedspligt med hensyn til oplysninger om rettens
rådslagning og afstemning, jf. straffelovens § 152
og §§ 152 c- 152 f.
Kapitel 79
Nævningesager
§ 886.
Anklagemyndigheden udarbejder en ekstrakt af sagen, som skal
indeholde de dokumenter, der er nævnt i § 837,
stk. 1, og § 839, stk. 1. Anklagemyndigheden
sender ekstrakten til retten og forsvareren så vidt muligt
senest 2 uger før hovedforhandlingen. Domstolsstyrelsen
fastsætter antallet af ekstrakter.
§ 887.
Nævningerne indtager deres pladser i retslokalet i den
rækkefølge, hvori de er udtaget, jf.
§ 79.
§ 888.
Når nævningerne har indtaget deres pladser, udleverer
anklageren en ekstrakt til hver af nævningerne. Ekstrakterne
må ikke benyttes uden for retslokalet, før voteringen
begynder.
§ 889. Rettens
formand påminder nævningerne om, at de ikke må
have samtale eller forbindelse med nogen uden for retslokalet om
sagen, indtil dommen er afsagt, og at de i retslokalet ikke
må have forbindelse eller samtale med andre end dommerne.
Stk. 2. Rettens formand foreholder
nævningerne, at de på ære og samvittighed skal
love opmærksomt som nævninger at følge
forhandlingen i retten og dømme således, som de hver
især finder rigtigt efter loven og beviserne i sagen.
Herpå svarer nævningerne hver for sig stående:
»Det lover jeg på ære og samvittighed«.
Stk. 3. Indsigelser, der går ud
på, at nævningerne ikke på behørig
måde har aflagt løfte, skal fremsættes,
før anklageren redegør nærmere for
tiltalen.
§ 890. Inden
bevisførelsen og proceduren om
skyldsspørgsmålet redegør anklageren
nærmere for tiltalen (forelæggelsen).
Stk. 2. Reglerne i § 854,
§ 871, stk. 6, og § 878 finder ikke
anvendelse i nævningesager.
§ 891.
Når proceduren om skyldsspørgsmålet er
afsluttet, får tiltalte ordet, hvorefter sagen optages til
kendelse om dette spørgsmål. Rådslagning og
afstemning foretages af nævningerne og dommerne i
fællesskab under ledelse af rettens formand.
Stk. 2. Ved afgørelsen af
skyldsspørgsmålet skal der ses bort fra, om tiltalte
på gerningstidspunktet befandt sig i en tilstand som
nævnt i straffelovens § 16.
Stk. 3. Ved afstemningen om
skyldsspørgsmålet har hver dommer og hver
nævning 1 stemme. Nævningerne afgiver deres stemme
først, idet retsformanden afkræver hver enkelt
nævning dennes stemme i den rækkefølge, hvori
nævningerne er udtaget. Dernæst stemmer dommerne,
således at retsformanden afgiver sin stemme sidst.
Stk. 4. En afgørelse af
skyldsspørgsmålet, der er ugunstig for tiltalte, kan
kun vedtages med mindst 4 stemmer fra nævningerne og mindst 2
stemmer fra dommerne.
Stk. 5. Det skal fremgå af
kendelsen om skyldsspørgsmålet, hvor mange henholdsvis
nævninger og dommere der har stemt for henholdsvis
frifindelse og domfældelse. Kendelsen skal endvidere
indeholde en begrundelse for resultatet og, hvis der ikke er
enighed, for eventuelle mindretals synspunkter. Reglen i
§ 884 finder tilsvarende anvendelse med hensyn til
begrundelse af kendelsen.
Stk. 6. Kendelsen, der skal foreligge
i skriftlig form, afsiges i et offentligt retsmøde.
Kendelsen skal udleveres til tiltalte, anklager og forsvarer inden
eventuel forhandling om fastsættelse af sanktionen.
§ 892. Hvis
rettens kendelse efter § 891 går ud på, at
tiltalte ikke er skyldig, afsiger retten straks
frifindelsesdom.
§ 893. Hvis
tiltalte ved rettens kendelse efter § 891 er fundet
skyldig, får først anklageren og derefter forsvareren
og tiltalte ordet for at udtale sig om sanktionen og andre punkter,
der ikke tidligere har været grund til at inddrage i
forhandlingen. Parterne skal endvidere have lejlighed til at
føre de beviser, som er nødvendige i den forbindelse.
Parternes udtalelser må ikke rejse tvivl om
spørgsmål, som er afgjort ved rettens kendelse om
skyldsspørgsmålet.
§ 894.
Når forhandlingen om sanktionen er afsluttet, får
tiltalte ordet, hvorefter sagen optages til dom. Nævninger og
dommere træder på ny sammen til rådslagning og
afstemning om fastsættelse af sanktionen under ledelse af
rettens formand.
Stk. 2. Ved afstemningen om
sanktionsspørgsmålet har hver nævning 1 stemme,
mens dommerne tilsammen har lige så mange stemmer som
nævningerne. Dommerne har indbyrdes lige mange stemmer,
medmindre der undtagelsesvis kun medvirker 5 nævninger. I
så fald har den efter embedsalder yngste dommer 1 stemme
mindre end de øvrige, medmindre der undtagelsesvis kun
medvirker 2 dommere.
Stk. 3. Ved afgørelsen af
sanktionen stemmer skiftevis 2 nævninger og 1 dommer,
således at nævningerne stemmer først og
retsformanden sidst. I øvrigt finder reglerne i
§§ 214 og 216 tilsvarende anvendelse på
rettens rådslagning og afstemning. Ved lige stemmetal
gælder med hensyn til strafudmålingen det for tiltalte
gunstigste resultat.
Stk. 4. Et eventuelt
spørgsmål om, hvorvidt tiltalte på
gerningstidspunktet befandt sig i en tilstand som nævnt i
straffelovens § 16, afgøres efter reglerne i
stk. 1-3 inden afgørelsen af
sanktionsspørgsmålet. Er der stemmelighed om,
hvorvidt tiltalte er omfattet af straffelovens § 16, er
retsformandens stemme afgørende.
Kapitel 80
Straffesager, i hvilke der ikke
medvirker lægdommere
§ 895. Hvis
sigtede er til stede i retten, kan anklagemyndigheden med rettens
tilladelse rejse tiltale mundtligt til retsbogen, og
hovedforhandlingen kan foretages med det samme.
Stk. 2. I andre tilfælde rejser
anklagemyndigheden tiltale ved et anklageskrift, der skal opfylde
kravene i § 834.
§ 896.
Anklagemyndigheden indleverer anklageskriftet til retten. Ved
indleveringen er straffesagen indledt ved retten. Når
anklageskriftet er indleveret, fastsætter retten tid og sted
for hovedforhandlingen, medmindre sagen straks afvises efter
§ 846.
Stk. 2. Retten forkynder en
indkaldelse til hovedforhandlingen for tiltalte med mindst 4 dages
varsel. Retten kan dog fastsætte et kortere varsel. Ved
forkyndelsen skal der udleveres en kopi af anklageskriftet til
tiltalte.
Stk. 3. Indkaldelsen skal angive
1) tid og sted for hovedforhandlingen, og
2) at tiltaltes udeblivelse uden oplyst lovligt
forfald kan medføre, at tiltalte anholdes, jf.
§ 757, eller at tiltalte dømmes for de forhold,
som tiltalen angår, uden mulighed for anke, jf.
§§ 855 og 902.
Stk. 4. Forkyndelse kan undlades,
når der under sagen ikke er spørgsmål om
højere straf end bøde. I så fald sender retten
indkaldelsen og en kopi af anklageskriftet til tiltalte senest 2
uger før hovedforhandlingen.
Stk. 5. Retten bestemmer, om vidner
straks skal indkaldes, og om der skal træffes andre
foranstaltninger med hensyn til bevisførelse. Ved tiltaltes
møde i retten skal tiltalte have lejlighed til at angive de
beviser, som tiltalte ønsker at føre.
§ 897.
Udebliver tiltalte uden oplyst lovligt forfald, eller nægter
tiltalte at afgive forklaring, kan retten behandle sagen, som om
tiltalte har tilstået det forhold, som den
pågældende er tiltalt for, når der ikke under
sagen er spørgsmål om højere straf end
bøde og omstændighederne ikke taler imod det. Dommen
kan udfærdiges ved en påtegning på
anklageskriftet.
Stk. 2. Hvis sagen behandles i en
anden retskreds end den, som tiltalte bor eller opholder sig i, kan
retten efter anmodning fra tiltalte, eller hvis tiltalte udebliver,
bestemme, at tiltalte skal afhøres ved retten i den kreds,
hvor tiltalte bor eller opholder sig.
Stk. 3. Hvis der i en sag, hvor der
ikke er spørgsmål om højere straf end
bøde, for tiltalte møder en person, der har skriftlig
fuldmagt fra tiltalte og er villig til at meddele de
nødvendige oplysninger, kan retten modtage den mødtes
forklaringer og erklæringer og lægge dem til grund for
afgørelsen, som om de var afgivet af tiltalte selv.
Stk. 4. Skal der afhøres vidner
indkaldt af tiltalte i en sag, hvor hverken tiltalte eller en
forsvarer er mødt, afhøres vidnerne af retten.
§ 898.
Møder tiltalte og erkender sig skyldig i det forhold, der er
rejst tiltale for, optages sagen til dom, uden at det i reglen er
nødvendigt at tilvejebringe yderligere oplysninger.
Stk. 2. Nægter tiltalte sig
skyldig, eller tilstår tiltalte kun delvis det forhold, der
er rejst tiltalte for, eller finder retten det i øvrigt
nødvendigt, føres bevis i sagen. Er tiltalte uden
forsvarer, skal retten undersøge, om yderligere oplysninger
bør tilvejebringes, og give tiltalte lejlighed til at komme
med anmodninger om sagens behandling.
Stk. 3. Bevisførelsen sker for
den ret, der behandler sagen, medmindre retten beslutter andet i
medfør af §§ 174 og 209. Hvis
bevisførelsen ikke kan ske straks, udsætter retten
sagen til et senere retsmøde. Retten underretter parterne om
tid og sted for nyt retsmøde og vejleder tiltalte om, at
denne ikke kan forvente nogen anden indkaldelse til det nye
retsmøde.
§ 899. En sag
kan afgøres ved, at tiltalte i retten vedtager en
nærmere bestemt bøde eller konfiskation af bestemte
genstande eller et bestemt beløb, hvis
1) lovovertrædelsen efter loven kan
straffes med bøde eller medføre konfiskation,
2) retten ikke finder grund til at betvivle
tiltaltes skyld og
3) anklageren giver samtykke.
Stk. 2. Lovens fastsættelse af
bødens størrelse er ikke bindende ved
bødevedtagelse efter stk. 1.
Stk. 3. Hvis tiltalte vedtager en
bøde eller konfiskation efter stk. 1, tilføres
retsbogen oplysninger herom. En vedtagelse har samme virkning som
en dom med hensyn til fuldbyrdelse og gentagelsesvirkning.
§ 900. En sag
kan afgøres ved, at retten tildeler tiltalte en advarsel,
hvis
1) retten finder, at tiltalte er skyldig,
2) sagen egner sig til afgørelse ved en
advarsel på grund af lovovertrædelsens karakter,
herunder navnlig fordi der er tale om et
førstegangstilfælde af en ringe forseelse, og
3) tiltalte ikke protesterer.
Stk. 2. Oplysning om advarslen
tilføres retsbogen.«
133. Kapitel
82-84 ophæves, og i stedet indsættes:
»Kapitel 82
Anke til landsretten
§ 901.
Byrettens domme i straffesager kan ankes til landsretten af
anklagemyndigheden eller af tiltalte i overensstemmelse med
reglerne i dette kapitel. Anke sker til den landsret, i hvis kreds
byretten ligger. Anken kan ud over dommen omfatte den
forudgående behandling af sagen og de afgørelser, der
er truffet under sagen.
§ 902.
Anklagemyndigheden kan kun anke, når der efter loven kan
idømmes andre offentligretlige følger end bøde
eller konfiskation for lovovertrædelsen.
Stk. 2. Tiltalte kan kun anke,
når tiltalte har givet møde i byretten og er
idømt
1) mere end 20 dagbøder,
2) en bøde på over 3.000 kr.,
3) konfiskation af genstande af tilsvarende
værdi eller
4) andre offentligretlige følger.
Stk. 3. Hvis sagen er fremmet i
medfør af § 855, stk. 3, nr. 4, kan
tiltalte anke, selv om tiltalte ikke har givet møde i
byretten, hvis anken ikke omfatter bedømmelsen af beviserne
for tiltaltes skyld og betingelserne i stk. 2 i øvrigt
er opfyldt.
Stk. 4. Afgørelser efter
§§ 899 og 900 kan ikke indbringes for højere
ret.
§ 903.
Procesbevillingsnævnet kan tillade anke af domme, der ikke
kan ankes efter § 902, stk. 1-3, hvis sagen er af
principiel karakter eller særlige grunde i øvrigt
taler for det.
Stk. 2. Ansøgning om tilladelse
til anke skal indgives til Procesbevillingsnævnet inden 14
dage efter dommens afsigelse. Hvis det er tiltalte, der vil anke,
beregnes fristen som i § 904, stk. 2 og 3.
Procesbevillingsnævnet kan undtagelsesvis meddele tilladelse,
hvis ansøgning indgives senere, men inden 1 år efter
dommens afsigelse. Hvis det er anklagemyndigheden, der
ønsker at anke, skal den samtidig med ansøgningen til
Procesbevillingsnævnet sende underretning om
ansøgningen til tiltalte. Manglende underretning
medfører ikke, at sagen kan afvises.
Stk. 3. Reglerne i stk. 1 og 2
finder tilsvarende anvendelse på tilladelse til anke af de
afgørelser, der er nævnt i § 902,
stk. 4.
Stk. 4. Hvis
Procesbevillingsnævnet meddeler tiltalte eller
anklagemyndigheden tilladelse til anke efter stk. 1 eller 3,
indbringer anklagemyndigheden sagen for landsretten. Sagen skal
indbringes inden 14 dage efter, at Procesbevillingsnævnet har
underrettet anklagemyndigheden om tilladelsen. Hvis det er
anklagemyndigheden, der har fået tilladelse til anke, skal
anklagemyndigheden forkynde en meddelelse om anke for tiltalte, jf.
§ 907, inden udløb af den frist, der er
anført i 2. pkt.
§ 904.
Ankefristen er 14 dage og regnes fra dommens afsigelse, jf. dog
stk. 2 og 3.
Stk. 2. Hvis dommen skal forkyndes
efter § 219 a, stk. 5, regnes tiltaltes
ankefrist fra forkyndelsen.
Stk. 3. Hvis sagen er afgjort efter
§ 897 og tiltalte ikke var til stede eller gjort bekendt
med tidspunktet for dommens afsigelse, regnes tiltaltes ankefrist
fra den dag, hvor retten har sendt en udskrift af dommen til
tiltalte.
§ 905. Er en
dom eller afgørelse anket efter §§ 902 eller
903, kan også modparten anke (kontraanke), når en
sådan anke iværksættes inden 14 dage efter, at
modparten har fået meddelelse om den anden parts anke.
Stk. 2. Hvis tiltalte har fået
tilladelse til anke efter § 903, regnes
anklagemyndighedens frist for kontraanke fra det tidspunkt, hvor
Procesbevillingsnævnet har sendt anklagemyndigheden
underretning om tilladelsen.
§ 906.
Anklagemyndigheden kan anke både til fordel og til skade for
tiltalte.
Stk. 2. Anke til fordel for tiltalte
kan også iværksættes af tiltalte selv eller, hvis
tiltalte er under 18 år, af tiltaltes værge.
Stk. 3. Hvis tiltalte er død,
men forinden er idømt fængselsstraf, kan tiltaltes
ægtefælle, slægtninge i op- eller nedstigende
linje og søskende anke på tiltaltes vegne.
Anklagemyndigheden kan i dette tilfælde også anke en
dom til fordel for tiltalte.
Stk. 4. Tiltaltes forsvarer for
byretten har pligt til efter anmodning at bistå tiltalte med
råd om, hvorvidt tiltalte bør anke dommen, og til at
bistå tiltalte med at iværksætte anke.
§ 907. Vil
anklagemyndigheden anke til skade for tiltalte, skal
anklagemyndigheden forkynde en meddelelse om anke for tiltalte
inden udløb af ankefristen.
Stk. 2. Anklagemyndigheden kan
iværksætte anke til fordel for tiltalte, selv om
ankefristen er udløbet. Sådan anke hindres heller ikke
ved, at tiltalte har givet afkald på anke.
Stk. 3. Ankemeddelelsen skal indeholde
oplysning om, at tiltalte eller forsvareren senere vil blive
underrettet om tidspunktet for hovedforhandlingen. En kopi af
meddelelsen sendes til den byret, hvis afgørelse ankes.
§ 908. Vil
tiltalte anke, må tiltalte give meddelelse herom inden
udløb af ankefristen.
Stk. 2. Ankemeddelelsen kan ved
personlig henvendelse fremsættes mundtligt til den
pågældende byrets retsbog eller til den, som foretager
forkyndelsen, og som i så fald skal gøre notat om
anken i forkyndelsespåtegningen. Ellers indgives en skriftlig
ankemeddelelse til anklagemyndigheden eller til byretten.
Ankemeddelelsen skal være underskrevet af tiltalte. Er
tiltalte fængslet, kan ankemeddelelsen også
fremsættes mundtligt til den byrets retsbog, i hvis kreds
fængslet ligger, eller over for fængselsbestyreren, som
i så fald skal gøre notat om anken i en dertil
indrettet bog. Hvis tiltaltes ankemeddelelse er fremsat til
sidstnævnte bog eller til en retsbog eller er indgivet til
retten, skal henholdsvis udskrift af tilførslen eller den
modtagne ankemeddelelse uden ophold sendes til
anklagemyndigheden.
Stk. 3. Snarest muligt efter
modtagelsen af ankemeddelelsen sørger anklagemyndigheden
for, at en meddelelse med det i § 907, stk. 3,
angivne indhold søges forkyndt for tiltalte på
sædvanlig måde, jf. §§ 155-158.
Anklagemyndigheden underretter endvidere byretten om anken,
medmindre ankemeddelelsen har passeret byretten.
§ 909. Afkald
på anke kan finde sted, efter at dommen er afsagt. En anke
kan frafaldes, så længe landsretten ikke har afsagt
dom. Frafaldes anke, efter at hovedforhandling ved landsretten er
begyndt, kan landsretten dog alligevel prøve de ankegrunde,
som retten af egen drift skal tage i betragtning efter
§ 927.
§ 910.
Landsretten afviser en anke, som ikke har fundet sted inden
udløbet af ankefristen, jf. § 904.
Stk. 2. Landsretten kan dog tillade
anken, hvis den part, der anker, sandsynliggør, at den
pågældende først efter udløb af
ankefristen er blevet bekendt med den omstændighed, som anken
støttes på, eller at overskridelse af fristen i
øvrigt skyldes grunde, som ikke kan tilregnes den
pågældende. Ankemeddelelsen skal
iværksættes inden 14 dage efter, at den, der anker, er
blevet bekendt med ankegrunden, eller efter, at de
omstændigheder, som har medført overskridelsen af
fristen, ikke længere er til stede. Ankemeddelelsen skal
indeholde oplysning om begrundelsen for overskridelsen af
fristen.
§ 911. Hvis
anke er sket inden udløbet af ankefristen, kan dommen ikke
fuldbyrdes over for den, som anken vedrører.
Stk. 2. Er anke sket efter
udløbet af ankefristen, kan landsretten efter anmodning
beslutte, at fuldbyrdelse af dommen skal udsættes eller
standses. Dette sker i hvert fald, hvis anke tillades efter
§ 910, stk. 2.
Stk. 3. Når en ansøgning
efter § 903 er indgivet til Procesbevillingsnævnet,
kan landsrettens præsident bestemme, at fuldbyrdelsen skal
udsættes eller standses. Dette sker i hvert fald, hvis anke
tillades.
§ 912. Anke kan
støttes på,
1) at byretten har tilsidesat regler for sagens
behandling eller anvendt disse forkert,
2) at straffens størrelse ikke står
i passende forhold til lovovertrædelsen,
3) at byretten ved afgørelsen af, om
tiltalte skal dømmes, har anvendt loven urigtigt, eller
4) at spørgsmålet om, hvorvidt
tiltalte skal dømmes, er urigtigt afgjort som følge
af fejlagtig bedømmelse af beviserne i sagen.
Stk. 2. Tilsidesættelse eller
forkert anvendelse af regler for sagens behandling, som retten ikke
påser af egen drift, kan kun benyttes som ankegrund efter
stk. 1, nr. 1, hvis parten har fremsat indsigelse herom
under sagens behandling i byretten.
Stk. 3. En anke anses for at omfatte
bedømmelsen af beviserne for tiltaltes skyld, jf.
stk. 1, nr. 4, medmindre andet fremgår af
ankemeddelelsen.
§ 913. Den, der
anker, skal i ankemeddelelsen anføre, hvad anken
støttes på, jf. § 912. Hvor særlige
grunde taler for det, kan landsretten give den
pågældende adgang til at angive begrundelsen for anken
efter ankefristens udløb.
§ 914.
Når anke er sket, kan modparten anmode landsretten om straks
at afvise ankesagen, hvis
1) de frister og fremgangsmåder, der er
fastsat i dette kapitel, ikke er overholdt,
2) den, der anker, mangler beføjelse til
at anke,
3) den påberåbte ankegrund utvivlsomt
ikke kan føre til ophævelse af dommen eller
4) anke er udelukket efter § 902.
Stk. 2. Retten kan endvidere afvise
sagen af egen drift af de i stk. 1 nævnte grunde.
Stk. 3. Afvisning efter stk. 1
eller stk. 2 sker ved kendelse i et retsmøde, der ikke
er offentligt, efter at der er givet den part, der anker, adgang
til at udtale sig mundtligt eller skriftligt.
§ 915. Hvis
landsretten ikke straks afviser anken, beskikker landsrettens
præsident en forsvarer for tiltalte, hvis denne ikke selv har
valgt en forsvarer.
§ 916.
Retsmøder, som afholdes inden hovedforhandlingen, er ikke
offentlige. Reglerne i § 748, stk. 8-10, finder
tilsvarende anvendelse.
Stk. 2. Anmodninger til retten, som
ikke fremsættes mundtligt i et retsmøde, indleveres
skriftligt til retten. Er tiltalte fængslet, kan tiltaltes
henvendelse til retten fremsættes over for
fængselsbestyreren, som skal gøre notat herom i en
dertil indrettet bog. Udskrift sendes uden ophold til retten.
§ 917. Hvis
anken omfatter bedømmelsen af beviserne for tiltaltes skyld,
finder en fuldstændig ny hovedforhandling sted for
landsretten. Anken forberedes, behandles og afgøres efter
reglerne i kapitel 77-79, medmindre andet er bestemt i dette
kapitel. Reglerne i §§ 926-930 finder ikke
anvendelse.
Stk. 2. Hvis anken ikke omfatter
bedømmelsen af beviserne for tiltaltes skyld, behandles
sagen efter reglerne i kapitel 78, medmindre andet er bestemt
i dette kapitel. Reglerne i § 748, stk. 8-10, finder
tilsvarende anvendelse under hovedforhandlingen. Reglen i
§ 854 finder ikke anvendelse.
§ 918.
Anklagemyndigheden udarbejder en ekstrakt, der skal indeholde
1) udskrift af byrettens dom,
2) udskrift af retsbogen vedrørende
hovedforhandlingen ved byretten og
3) de dokumenter, der er nævnt i
§ 837, stk. 1, og § 839, stk. 1.
Stk. 2. Ekstrakten indsendes til
landsretten og forsvareren så vidt muligt senest 2 uger
før hovedforhandlingen. Landsrettens præsident
fastsætter antallet af ekstrakter.
§ 919. I sager,
hvor anken omfatter beviserne for tiltaltes skyld, udarbejder
anklagemyndigheden snarest muligt et anklageskrift. Anklageskriftet
skal opfylde kravene i § 834 og skal herudover indeholde
en henvisning til byrettens dom.
Stk. 2. Anklagemyndigheden forkynder
straks en kopi af anklageskriftet for tiltalte.
Stk. 3. Forkyndes anklageskriftet
inden udløbet af ankefristen, jf. § 904, er anden
ankemeddelelse fra anklagemyndigheden ikke nødvendig.
§ 920. Hvis en
frifindende dom er anket af anklagemyndigheden, kan landsretten
afvise anken efter reglen i § 846, hvis retten
finder,
1) at sagen ikke er undergivet offentlig
påtale,
2) at det påtalte forhold ikke er
strafbart, eller
3) at strafansvar er bortfaldet ved
forældelse.
Stk. 2. Udebliver tiltalte uden oplyst
lovligt forfald i et tilfælde, hvor dommen er anket af
tiltalte, og hvor anken omfatter bevisbedømmelsen, kan
retten ved kendelse afvise tiltaltes anke, hvis retten finder, at
sagen ikke med nytte kan behandles, uden at tiltalte er til
stede.
Stk. 3. Retten kan endvidere ved
kendelse afvise tiltaltes anke, hvis anklageskrift eller
indkaldelse ikke på sædvanlig måde har kunnet
forkyndes for tiltalte, fordi denne har skiftet bopæl eller
opholdssted uden at give den nødvendige meddelelse
herom.
§ 921. Tiltalte
har ret til at deltage i retsmøder vedrørende
behandling af anken.
Stk. 2. Hvis anken ikke omfatter
beviserne for tiltaltes skyld, kan sagen behandles, selv om
tiltalte ikke møder. Sagen kan dog kun behandles, hvis
tiltaltes forsvarer er mødt.
§ 922. Nye
beviser kan føres for landsretten, hvis de vedrører
omstændigheder, som retten kan tage stilling til i den
pågældende sag.
Stk. 2. Anklagemyndigheden
sørger for at fremskaffe sådanne beviser og giver
straks meddelelse herom til forsvareren. Er der uenighed om,
hvorvidt eller på hvilken måde en oplysning skal
fremskaffes, eller vil dens fremskaffelse gøre det
nødvendigt at udsætte sagen, træffer retten
afgørelse. Beslutter retten af egen drift, at nye
oplysninger skal fremskaffes, giver den pålæg herom til
anklagemyndigheden.
§ 923.
Tilførsler til retsbøger om forklaringer afgivet af
vidner og syns- og skønsmænd under byretsbehandlingen
kan ud over i de i § 871 nævnte tilfælde
anvendes som bevismiddel, hvis ingen af parterne inden
hovedforhandlingen har anmodet om ny afhøring.
§ 924. Hvis kun
tiltalte har anket, kan retten ikke idømme en strengere
straf end ved byrettens dom.
§ 925.
Tilsidesættelse eller forkert anvendelse af regler for sagens
behandling skal ikke medføre ophævelse af en anket
dom, medmindre det må antages, at overholdelse af den
pågældende regel kunne have medført, at sagen
fik et andet udfald.
Stk. 2. Tilsidesættelse eller
forkert anvendelse af regler for sagens behandling, som udelukkende
er fastsat af hensyn til tiltalte, kan ikke føre til en
ændring af en anket dom til skade for tiltalte.
§ 926. Hvis en
part har støttet anken på forhold, der kan føre
til, at landsretten afsiger ny realitetsdom, kan modparten, uanset
at ankefristen for dennes vedkommende er udløbet,
påstå dommen ophævet på grund af fejl, der
kan føre til sagens hjemvisning til fornyet behandling. Hvis
en part i et sådant tilfælde vil påstå
dommen ophævet, må parten give modparten meddelelse
herom og om begrundelsen for påstanden i så god tid
før hovedforhandlingen, at modparten får den
nødvendige tid til at forberede sig.
Stk. 2. Landsretten kan, hvis
særlige grunde taler for det, tillade en part at
støtte en anke på forhold, som ikke er anført i
partens ankemeddelelse, og som ikke er fremsat rettidigt efter
§ 913 eller efter stk. 1, 2. pkt., og som
heller ikke skal tages i betragtning af landsretten af egen drift
efter § 927. Retten udsætter sagen, hvis de nye
forhold til støtte for anken gør yderligere
forberedelse nødvendig for modparten.
§ 927.
Landsretten kan i reglen kun afgøre, om dommen skal
ændres eller ophæves af den eller de grunde, som er
anført til støtte for anken. Herfra gælder dog
følgende undtagelser:
1) Hvis kun fejl ved sagens behandling er
anført til støtte for anken, kan retten, når
dommen ikke ophæves af denne grund, afgøre, om loven
er urigtigt anvendt til skade for tiltalte, eller om den
idømte straf er uforholdsmæssig høj.
2) Når retten i et tilfælde, hvor
tiltalte er domfældt, finder, at en væsentlig regel for
sagens behandling, som har til formål at beskytte tiltalte,
er tilsidesat, kan retten ophæve dommen og hjemvise sagen,
hvis retten finder, at den begåede fejl gør
domfældelsens rigtighed tvivlsom.
Stk. 2. Hvis en dom angår flere
tiltalte eller flere lovovertrædelser begået af samme
tiltalte, men kun er anket for en eller nogle tiltaltes eller
lovovertrædelsers vedkommende, kan landsretten tage et
forhold, som er anført til støtte for anken, i
betragtning også i forhold til en tiltalt eller en
lovovertrædelse, for hvis vedkommende dommen ikke er anket.
Det samme gælder de forhold, som landsretten har taget i
betragtning af egen drift efter stk. 1.
§ 928. Hvis
landsretten kommer til det resultat, at den ankede afgørelse
skal ændres, kan retten afsige ny realitetsdom, når det
nødvendige grundlag herfor er til stede.
Stk. 2. Skal tiltalte i et
tilfælde, hvor landsretten vil afsige ny realitetsdom,
dømmes efter en straffebestemmelse, som ikke er anvendt i
den dom, der er anket, og har anklagemyndigheden heller ikke for
landsretten nedlagt påstand om anvendelse af denne
bestemmelse, skal der være givet parterne adgang til at
udtale sig herom.
§ 929. Finder
retten, at den ankede afgørelse skal ændres, men at
betingelserne for, at retten kan afsige realitetsdom, ikke er til
stede, ophæver retten dommen. Hvis ophævelsesgrunden
også helt eller delvis omfatter den behandling, som ligger
til grund for dommen, ophæver retten også helt eller
delvis denne behandling. Sagen hjemvises til ny behandling ved
byretten, hvis den foreliggende fejl ikke er af en sådan
karakter, at byretten burde have afvist sagen. Landsrettens
hjemvisningsdom skal om nødvendigt angive, fra hvilket punkt
den nye behandling skal begynde.
§ 930. Hvis der
er afsagt hjemvisningsdom, skal anklagemyndigheden, hvis den ikke
frafalder tiltale, snarest muligt på ny indbringe sagen for
byretten.
Stk. 2. Hvis byretten finder det
nødvendigt, kan den beslutte at genoptage behandlingen fra
et tidligere punkt end angivet i hjemvisningsdommen. Inden ny dom
afsiges, skal parterne have lejlighed til at udtale sig.
Stk. 3. Var sagen kun anket fra
tiltaltes side, kan strengere straf ikke idømmes end ved den
tidligere dom, medmindre betingelserne for genoptagelse er til
stede.
§ 931. Ved
afstemningen i ankesager, der behandles under medvirken af
domsmænd, jf. § 689, stk. 3, har hver dommer
og hver domsmand 1 stemme. Hvis der undtagelsesvis kun medvirker 2
dommere, har hver af disse 1½ stemme. På samme
måde har hver domsmand 1½ stemme, hvis der
undtagelsesvis kun medvirker 2 domsmænd.
Stk. 2. Ved afstemningen om
skyldsspørgsmålet i ankesager, der behandles under
medvirken af nævninger, jf. § 689, stk. 2, har
hver dommer og hver nævning 1 stemme. Nævningerne
afgiver deres stemme først, idet retsformanden
afkræver hver enkel nævning dennes stemme i den
rækkefølge, hvori nævningerne er udtaget.
Dernæst stemmer dommerne, således at retsformanden
afgiver sin stemme sidst. En for tiltalte ugunstig afgørelse
af skyldsspørgsmålet kan kun vedtages med mindst 6
stemmer fra nævningerne og mindst 2 stemmer fra dommerne.
Stk. 3. Ved afstemningen om
sanktionsspørgsmålet i ankesager, der behandles under
medvirken af nævninger, jf. § 689, stk. 2, har
hver nævning 1 stemme, mens dommerne tilsammen har lige
så mange stemmer som nævningerne. Dommerne har
indbyrdes lige mange stemmer, medmindre der undtagelsesvis kun
medvirker 8 nævninger. I så fald har den efter
embedsalder yngste dommer 1 stemme mindre end de øvrige,
medmindre der undtagelsesvis kun medvirker 2 dommere. Ved
afgørelsen af sanktionen stemmer skiftevis 3 nævninger
og 1 dommer, således at nævningerne stemmer
først og retsformanden sidst. I øvrigt finder
reglerne i §§ 214 og 216 tilsvarende anvendelse
på rettens rådslagning og afstemning. Ved lige
stemmetal gælder med hensyn til strafudmålingen det for
tiltalte gunstigste resultat.
Kapitel 83
Anke til Højesteret
§ 932.
Landsrettens domme i straffesager kan kun ankes med
Procesbevillingsnævnets tilladelse. Sådan tilladelse
kan meddeles, hvis sagen er af principiel karakter eller
særlige grunde i øvrigt taler derfor.
Stk. 2. Ansøgning om tilladelse
til anke skal indgives til Procesbevillingsnævnet inden 14
dage efter dommens afsigelse. Hvis det er tiltalte, der vil anke,
beregnes fristen efter reglerne i § 904, stk. 2 og
3. Procesbevillingsnævnet kan undtagelsesvis meddele
tilladelse, hvis ansøgning indgives senere, men inden 1
år efter dommens afsigelse. Hvis det er anklagemyndigheden,
der vil anke, skal den samtidig med ansøgningen til
Procesbevillingsnævnet underrette tiltalte om
ansøgningen. Manglende underretning medfører ikke, at
sagen kan afvises.
Stk. 3. Når ansøgning om
tilladelse til anke er indgivet, kan Højesteret beslutte, at
fuldbyrdelse af dommen skal udsættes eller standses. Dette
sker i hvert fald, når anke tillades.
§ 933. Ved
iværksættelse af anken til Højesteret finder
reglerne i § 903, stk. 4, og
§§ 905-907, 910 og 913 tilsvarende anvendelse.
Stk. 2. Anke kan ske under henvisning
til de grunde, der er nævnt i § 912, stk. 1,
nr. 1-3. Reglen i § 912, stk. 2, finder
tilsvarende anvendelse.
Stk. 3. Sager om opløsning af
politiske foreninger kan altid indbringes for
Højesteret.
§ 934. Så
snart anklagemyndigheden har forkyndt ankemeddelelsen for tiltalte
eller har modtaget dennes ankemeddelelse med tilhørende
begrundelse, indsender anklagemyndigheden sagens akter og en
udskrift af hovedforhandlingerne for byret og landsret til
Højesteret med de bemærkninger eller anmodninger, som
anklagemyndigheden finder nødvendige.
§ 935.
Højesteret kan straks efter anmodning eller af egen drift
ved kendelse afvise anken af de grunde, der er nævnt i
§ 914, stk. 1, nr. 1-3, eller fordi
Procesbevillingsnævnets tilladelse efter § 932 ikke
foreligger.
Stk. 2. Afviser Højesteret ikke
straks anken, beskikker Højesterets præsident en
forsvarer for tiltalte, hvis tiltalte ikke selv har valgt en
forsvarer.
§ 936. Ved
Højesterets behandling af anken finder reglerne i
§§ 909, 916, 921, 922 og 924-930 tilsvarende
anvendelse.
Stk. 2. Skal vidner eller syns- og
skønsmænd afhøres, kan Højesteret,
når retten finder det nødvendigt af hensyn til sagens
fuldstændige oplysning, bestemme, at de skal afhøres i
Højesteret, jf. §§ 174 og 209. Ellers sker
afhøring af vidner eller syns- og skønsmænd
efter reglerne i kapitel 67 og 68 ved den byret, som
Højesteret anmoder herom.
Stk. 3. Højesteret kan
ligeledes, hvis det findes nødvendigt til sagens
fuldstændige oplysning, bestemme, at vidner eller syns- og
skønsmænd, der har været afhørt
tidligere, indkaldes til personlig afhøring under
hovedforhandlingen i Højesteret.
§ 937. Under
hovedforhandlingen har den part, som anker, først ordet. I
øvrigt foregår forhandlingen i de former, som
Højesteret under iagttagelse af reglerne herom i
kapitel 2, 3 og 16 nærmere fastsætter. Reglerne i
§ 748, stk. 8-10, finder tilsvarende anvendelse.
Stk. 2. Afhøring af vidner for
Højesteret foregår i overensstemmelse med reglerne i
§§ 866-869.«
134.§ 968 ophæves, og
i stedet indsættes:
Ȥ 968. Kendelser
og andre beslutninger afsagt af byretten, som ikke, eller ikke for
tiden, kan ankes i medfør af §§ 901-905, kan
kæres til landsretten af enhver, over for hvem kendelsen
eller beslutningen indeholder en afgørelse, medmindre andet
er bestemt i loven.
Stk. 2. Personer, der er omfattet af
§ 172, stk. 1, 2 eller 4, kan med de i stk. 1
angivne indskrænkninger kære kendelser om
dørlukning, referatforbud og navneforbud. Kendelser om
dørlukning kan dog kun kæres, hvis den kærende
har været til stede eller været repræsenteret ved
en person som nævnt i 1. pkt. fra samme massemedie i det
retsmøde, hvor retten behandlede
spørgsmålet.
Stk. 3. Domme kan kun kæres i de
tilfælde, der er nævnt i §§ 1013 og
1016.
Stk. 4. Kendelser og andre
beslutninger, der afsiges under hovedforhandlingen eller under
dennes forberedelse, kan dog, medmindre andet er bestemt i loven,
kun kæres, hvis kendelsen eller beslutningen
1) angår sagens berammelse,
2) går ud på, at sagen
udsættes, afvises eller hæves,
3) angår fængsling,
beslaglæggelse, ransagning el. lign.,
4) angår dørlukning, referat- eller
navneforbud, billed- eller lydoptagelse eller tegning,
5) pålægger straf eller omkostninger
eller
6) er rettet mod nogen, som ikke er part i
sagen.
§ 968 a.
Kendelser og andre beslutninger, der er afsagt af landsretten under
behandling af en ankesag, kan kun kæres til Højesteret
af sagens parter eller de personer, der er nævnt i
§ 968, stk. 2, under tilsvarende betingelser som
anført i § 968 og med
Procesbevillingsnævnets tilladelse. Sådan tilladelse
kan meddeles, hvis kæremålet angår
spørgsmål af principiel karakter eller særlige
grunde i øvrigt taler derfor.
Stk. 2. Ansøgning om tilladelse
til kære skal indgives til Procesbevillingsnævnet inden
14 dage efter kendelsens eller beslutningens afsigelse. Er det
tiltalte, der vil kære, og har tiltalte ikke været til
stede ved afsigelsen, regnes ansøgningsfristen fra
forkyndelsen af afgørelsen. Procesbevillingsnævnet kan
undtagelsesvis meddele tilladelse, hvis ansøgning indgives
senere, men inden 1 år efter kendelsens eller beslutningens
afsigelse. Hvis det er anklagemyndigheden, der vil kære, skal
den samtidig med ansøgningen til
Procesbevillingsnævnet give underretning om
ansøgningen til den, som kendelsen eller beslutningen
vedrører. Manglende underretning medfører ikke, at
sagen kan afvises.
Stk. 3. Hvis
Procesbevillingsnævnet meddeler tiltalte eller
anklagemyndigheden tilladelse til kære efter stk. 1,
indbringer anklagemyndigheden sagen for Højesteret. Sagen
skal indbringes inden 14 dage efter, at
Procesbevillingsnævnet har underrettet anklagemyndigheden om
tilladelsen.
Stk. 4. Kendelser og andre
beslutninger, der er afsagt af landsretten under behandling af en
ankesag, og som retter sig mod nogen, der ikke er part i sagen, kan
kæres til Højesteret under tilsvarende betingelser som
anført i § 968 uden tilladelse efter stk. 1,
jf. dog § 1013, stk. 3.«
135. I § 969, stk. 1,
ændres »§ 949, stk. 2,« til:
»§ 910«.
136. I § 970, stk. 2,
1. pkt., ændres
»undersøgelsesrets« til: »byrets« og
»(§ 844)« til: », jf. § 848,
stk. 2«.
137. I § 970, stk. 2,
2. pkt., ændres »§ 941,
stk. 2« til: »§ 906, stk. 4«.
138.§ 972, stk. 1,
2. pkt., ophæves, og i stedet
indsættes:
»Finder den overordnede ret, at der skal
indhentes nye oplysninger, giver retten pålæg herom til
anklagemyndigheden. Reglen i § 922 finder herved
tilsvarende anvendelse. Angår kæremålet en
kendelse eller beslutning, der er truffet af en anden byret end
den, hvor hovedforhandlingen i øvrigt foregår, kan
landsretten give pålæg om tilvejebringelse af nye
oplysninger umiddelbart til den ret, hvis kendelse eller beslutning
er kæret.«
139. I § 972, stk. 2,
indsættes som 2. pkt. :
»Reglerne i § 748, stk. 8-10,
finder tilsvarende anvendelse.«
140.§ 973 affattes
således:
Ȥ 973.
Landsrettens afgørelse i en kæresag kan kun
kæres til Højesteret med Procesbevillingsnævnets
tilladelse. Sådan tilladelse kan meddeles, hvis
kæremålet angår spørgsmål af
principiel karakter eller særlige grunde i øvrigt
taler derfor. Reglerne i § 968 a, stk. 2 og 3,
finder tilsvarende anvendelse.«
141. I § 973 a
indsættes efter »§ 968, stk. 1,
2. pkt.,«: »eller § 968 a,
stk. 1,«.
142. I § 976, stk. 1, og
§ 977, stk. 1 , udgår »under
medvirken af nævninger eller ifølge anke«.
143. I § 977, stk. 2, og
§ 984, 1. pkt. , ændres
»§ 941, stk. 1, 2. og 3. pkt.« til:
»§ 906, stk. 2 og 3, 1. pkt.«.
144. I § 979, stk. 2,
2. pkt., ændres »§ 844«
til: »§ 848« og
»undersøgelsesrettens« til:
»byrettens«.
145. I § 983, 2. pkt.,
ændres »§ 687« til:
»§ 689«, og 3. pkt.
ophæves.
146. I § 987, stk. 1,
1. pkt., ændres »kapitel 83«
til: »kapitel 82«.
147. I § 987, stk. 1,
2. pkt., ændres »§ 948,
jf. § 949 og § 963« til:
»§ 904, jf. § 910«.
148. I § 987, stk. 4,
2. pkt., ændres »§ 965 c,
stk. 3, 2. pkt.« til: »§ 920,
stk. 3«.
149. I § 988 ændres
»§ 877« til:
»§ 871«.
150. I § 990, stk. 1,
2. pkt., ændres »kapitel 83, jf.
kapitel 82,« til: »kapitel 82«.
151. I § 990, stk. 2,
ændres »§ 966« til:
»§ 932«.
152. I § 991, stk. 1,
1. pkt., ændres »kapitel 81«
til: »kapitel 80«.
153. I § 991, stk. 3,
ændres »§ 834 og § 836« til:
»§§ 837 og 839«.
154.§ 993, 2. pkt.,
ophæves.
155. I § 999, stk. 4,
1. pkt., ændres »§ 936«
til: »§ 899«.
156. I § 999, stk. 4,
2. pkt., ændres »§ 948«
til: »§ 904«.
157. I § 1008, stk. 3,
2. pkt., ændres »§ 941,
stk. 1, 3. pkt.« til: »§ 906,
stk. 3, 1. pkt.«.
158. I § 1012, stk. 4,
1. pkt., ændres »§ 936«
til: »§ 899« og »§ 924«
til: »§ 832«.
159. I § 1013 indsættes
efter stk. 2 som nyt stykke:
»Stk. 3. Landsrettens
afgørelser om vederlag til forsvarere kan ikke kæres.
Procesbevillingsnævnet kan dog meddele tilladelse til, at
afgørelsen kæres til Højesteret, hvis
kæremålet angår spørgsmål af
principiel karakter eller andre særlige grunde i
øvrigt taler for det. Reglerne i § 968 a,
stk. 2 og 3, finder tilsvarende anvendelse.«
Stk. 3 bliver herefter stk. 4.
160. I § 1018 e, stk. 1,
4. pkt., ændres »§ 963,
stk. 3, litra a« til: »§ 904,
stk. 2 og 3«.
161. I § 1018 f, stk. 1,
3. pkt., udgår »eller er den
pådømt af landsret i første
instans,«.
162. I § 1020 c,
stk. 2, udgår », Sø- og
Handelsretten«.
§ 2
I lov om retsafgifter, jf.
lovbekendtgørelse nr. 806 af 24. august 2000, som
ændret bl.a. ved § 15 i lov nr. 466 af 7. juni 2001
og § 6 i lov nr. 215 af 31. marts 2004 og senest ved
§ 2 i lov nr. 1429 af 21. december 2005, foretages
følgende ændringer:
1.§ 9 affattes
således:
Ȥ 9. Der svares
ingen afgift af en sag, der genoptages.
Stk. 2. Hæver retten en sag i
medfør af retsplejelovens § 361, kan afgiften
forlanges tilbagebetalt.«
2. I § 64, stk. 4,
nr. 1, ændres »Dommeren,« til:
»Retten«.
3.§ 64, stk. 4,
nr. 2, ophæves.
Nr. 3 bliver herefter nr. 2.
4. I § 64, stk. 5,
1. pkt., udgår
»(præsidenten)«.
§ 3
I konkursloven, jf.
lovbekendtgørelse nr. 118 af 4. februar 1997, som
ændret bl.a. ved § 7 i lov nr. 554 af 24. juni 2005
og senest ved § 2 i lov nr. 560 af 24. juni 2005,
foretages følgende ændringer:
1.§ 4 affattes
således:
Ȥ 4. I de
områder, der er henlagt under Københavns Byret, retten
på Frederiksberg og retterne i Glostrup og Lyngby, indgives
de i § 3 nævnte anmeldelser og begæringer til
Sø- og Handelsretten, jf. dog § 3,
stk. 3.«
2. I § 5, stk. 2, 1.
pkt., udgår »i København«.
3. I § 202 indsættes
som stk. 4 :
»Stk. 4. Skifteretten vejleder om
betingelserne for og fremgangsmåden ved indgivelse af
begæring om gældssanering.«
4. I § 250, stk. 1,
udgår », jf. retsplejelovens § 219,
stk. 3,«.
5. I § 252, stk. 1 og
2, ændres
»Sø- og Handelsrettens skifteafdeling« til:
»Sø- og Handelsretten«.
§ 4
I lov nr. 383 af 22. maj 1996 om
skifte af dødsboer, som ændret senest ved
§ 6 i lov nr. 554 af 24. juni 2005, foretages
følgende ændring:
1. I § 89, stk. 3,
ændres »§§ 226 og 227« til:
»§ 226«.
§ 5
I lov nr. 398 af 13. juni 1990 om
kreditaftaler, som ændret bl.a. ved lov nr. 284 af 29. april
1992 og lov nr. 226 af 6. april 1994 og senest ved § 3 i
lov nr. 434 af 10. juni 2003, foretages følgende
ændringer:
1.§ 56, stk. 4,
affattes således:
»Stk. 4. Der kan
pålægges selskaber m.v. (juridiske personer)
strafansvar efter reglerne i straffelovens
5. kapitel.«
2.§ 57, stk. 3,
ophæves.
Stk. 4 bliver herefter stk. 3.
3. I § 57, stk. 4, der
bliver stk. 3, affattes 2. pkt.
således:
»Der kan pålægges selskaber m.v.
(juridiske personer) strafansvar efter reglerne i straffelovens
5. kapitel.«
§ 6
I lov om tinglysning, jf.
lovbekendtgørelse nr. 158 af 9. marts 2006, foretages
følgende ændringer:
1. Overalt i loven
ændres »dommeren« og
»tinglysningsdommeren« til: »retten«,
»dommerens« og »tinglysningsdommerens« til:
»rettens« og »Dommeren« og
»Tinglysningsdommeren« til: »Retten«.
2. I overskriften til
kapitel 2 udgår »myndigheder og«.
3.§ 7 affattes
således:
Ȥ 7. Tinglysning
sker i tingbogen.
Stk. 2. Der føres endvidere en
dagbog.«
4. I § 9, stk. 1,
1. pkt., udgår »for vedkommende
dommer«.
5. I § 9, stk. 2,
2. pkt., udgår »til dommeren«.
6. I § 10, stk. 5,
2. pkt., ændres »Dommerens
tinglysningspåtegning« til:
»Tinglysningspåtegningen« og »dommerens
påtegning« til:
»tinglysningspåtegningen«.
7. I § 13, stk. 1,
1. pkt., udgår »dommeren«.
8. I § 15, stk. 2,
1. pkt., udgår »eller ikke kan tinglyses i
vedkommende retskreds«.
9. I § 17, stk. 1,
udgår »i retskredsen«.
10. I § 23, stk. 3,
1. pkt., ændres »af ham« til:
»af retten«.
11.§ 30, 3. pkt.,
ophæves.
12. I § 33, 1. pkt.,
udgår »over for tinglysningsdommeren«.
13. § 34, stk. 1, 3. pkt.,
ophæves.
14. I § 34, stk. 2,
1. pkt., ændres »dommerens
tinglysningspåtegning« til:
»tinglysningspåtegningen«.
15. I § 42 e, stk. 1,
§ 42 k, stk. 1, og
§ 43 a, stk. 1 , udgår », der
for hele landet føres ved retten i Århus«.
16. I § 50 c,
stk. 7, ændres »Retten i Århus«
til: »Tinglysningsretten«.
17. I § 52 a, stk. 2,
3. pkt., ændres »han skønner
det« til: »det skønnes« og »af de
mest udbredte dagblade i retskredsen« til:
»dagblade«.
§ 7
I lov om fuldbyrdelse af straf m.v., jf.
lovbekendtgørelse nr. 207 af 18. marts 2005, som
ændret ved lov nr. 367 af 24. maj 2005, § 14 i
lov nr. 430 af 6. juni 2005 og lov nr. 304 af 19. april 2006,
foretages følgende ændring:
1. I § 120, stk. 3,
3. pkt., ændres »3. pkt.« til:
»4. pkt.«.
§ 8
I lov om tillæg til
strandingsloven, jf. lovbekendtgørelse nr. 625 af 15.
september 1986, som ændret ved § 21, nr. 2, i
lov nr. 108 af 5. marts 1988 og § 17 i lov nr. 542
af 24. juni 2005, foretages følgende ændringer:
1. Overalt i loven
ændres »politimester« til:
»politidirektør« og »politimesteren«
til: »politidirektøren«.
2. I § 7, stk. 2,
1. pkt., ændres »inden strandingsstedets
søret« til: »ved retten på
strandingsstedet«.
§ 9
I færdselsloven, jf.
lovbekendtgørelse nr. 1079 af 14. november 2005, som
ændret ved lov nr. 303 af 19. april 2006 og § 21 i lov
nr. 309 af 19. april 2006, foretages følgende
ændringer:
1. I § 92 c,
stk. 1, ændres »justitsministeren«
til: »rigspolitichefen, hvis afgørelse ikke kan
indbringes for anden administrativ myndighed«.
2. I § 92 c, stk. 2,
1. pkt., ændres »justitsministeren,«
til: »rigspolitichefen,«.
3. I § 92 c,
stk. 2, indsættes som 3. pkt. :
»Rigspolitichefens afgørelse kan ikke
indbringes for anden administrativ myndighed.«
4. I § 119, stk. 1,
1. pkt., ændres »kapitel 79-81«
til: »kapitel 76-78 og 80«.
5. I § 119, stk. 1,
2. pkt., ændres »§ 934,
stk. 1« til: »§ 897,
stk. 1«.
6. I § 119, stk. 3,
nr. 1, ændres »§ 922« til:
»§ 831«.
7. I § 119 a,
stk. 2, ændres »§ 831,
stk. 1, nr. 2 og 3« til: »§ 834,
stk. 1, nr. 2 og 3, og stk. 2«.
8. I § 138, stk. 4,
1. pkt., ændres »Politimesteren« til:
»Politidirektøren«.
9. I § 138, stk. 4,
3. pkt., ændres »Politimesterens«
til: »Politidirektørens«.
§ 10
I lov om Den Europæiske
Menneskerettighedskonvention, jf. lovbekendtgørelse
nr. 750 af 19. oktober 1998, foretages følgende
ændring:
1. I § 3 ændres
»§ 962, stk. 2,« til:
»§ 902«.
§ 11
I lov om udlevering af
lovovertrædere, jf. lovbekendtgørelse nr. 833 af
25. august 2005, foretages følgende ændring:
1. I § 16, stk. 3,
3. pkt., ændres »§ 949,
stk. 2,« til: »§ 910«.
§ 12
I lov nr. 27 af 3. februar 1960 om
udlevering af lovovertrædere til Finland, Island, Norge og
Sverige, som ændret bl.a. ved lov nr. 251 af 12. juni 1975 og
§ 6 i lov nr. 378 af 6. juni 2002 og senest ved § 2
i lov nr. 433 af 10. juni 2003, foretages følgende
ændringer:
1. I § 8, stk. 1,
ændres »politimester (i København
politidirektøren)« til:
»politidirektør«.
2. I § 10, stk. 2,
3. pkt., ændres »§ 949,
stk. 2,« til: »§ 910«.
§ 13
I lov nr. 319 af 14. maj 1997 om
inkassovirksomhed, som ændret senest ved lov nr. 419 af 9.
maj 2006, foretages følgende ændring:
1. I § 25, stk. 1,
3. pkt., ændres »kapitel 81«
til: »kapitel 80«.
§ 14
I lov nr. 471 af 7. juni 2001 om forbud
mod besøgende i bestemte lokaler foretages følgende
ændringer:
1. I § 1, stk. 1,
ændres »politimesteren, i København
politidirektøren,« til:
»politidirektøren«.
2. I § 3, stk. 2,
2. pkt., ændres »kapitel 81«
til: »kapitel 80«.
§ 15
I lov nr. 138 af 7. maj 1937 om
Underretsdommeres og Politimestres Ansvar for deres Personale
foretages følgende ændring:
1. Overalt i loven
ændres »Politimestres« til:
»politidirektørers« og
»Politimestre« til:
»politidirektører«.
§ 16
I lov nr. 157 af 22. december 1876 om
Opfiskning af Ankere, Ankertouge og andet Skibsredskab m.m.
foretages følgende ændring:
1. Overalt i loven
ændres »Politimester« til:
»politidirektør«.
§ 17
I lov om hunde, jf.
lovbekendtgørelse nr. 259 af 12. april 2005, som
ændret ved § 4 i lov nr. 554 af 24. juni 2005,
foretages følgende ændring:
1. Overalt i loven
ændres »politimesteren, i København
politidirektøren,« til:
»politidirektøren« og »Politimesteren, i
København politidirektøren,« til:
»Politidirektøren«.
§ 18
I lov nr. 449 af 9. juni 2004 om
bortvisning og beføjelse til at meddele tilhold m.v., som
ændret ved § 8 i lov nr. 554 af 24. juni 2005,
foretages følgende ændringer:
1. I § 6, stk. 1,
ændres »politimesteren (politidirektøren)«
til: »politidirektøren«.
2. I § 6, stk. 2, 1. og
2. pkt. ,
ændres »Politimesteren (politidirektøren)«
til: »Politidirektøren«.
3. I § 6, stk. 3,
1. pkt., ændres »politimesteren« til:
»politidirektøren«.
§ 19
I lov nr. 444 af 9. juni 2004 om
politiets virksomhed foretages følgende ændring:
1. Overalt i loven
ændres »politimesteren (politidirektøren)«
til: »politidirektøren«.
§ 20
I strandingsloven, jf.
lovbekendtgørelse nr. 619 af 15. september 1986, som
ændret ved § 13 i lov nr. 433 af 31. maj 2000 og
§ 16 i lov nr. 542 af 24. juni 2005, foretages
følgende ændring:
1. Overalt i loven
ændres »politimesteren« til:
»politidirektøren«, »Politimesteren«
til: »Politidirektøren« og
»Politimesterens« til:
»Politidirektørens«.
§ 21
I lov om vagtvirksomhed, jf.
lovbekendtgørelse nr. 149 af 16. marts 1999, foretages
følgende ændring:
1. I § 12 a,
stk. 2, ændres »politimesteren
(politidirektøren)« til:
»politidirektøren«.
§ 22
I dyreværnsloven, jf.
lovbekendtgørelse nr. 344 af 13. maj 2005, foretages
følgende ændring:
1. Overalt i loven
ændres »Politimesteren (politidirektøren)«
til: »Politidirektøren«, »politimesteren
(politidirektøren)« til:
»politidirektøren« og »politimesterens
(politidirektørens)« til:
»politidirektørens«.
§ 23
I lov om hittegods, jf.
lovbekendtgørelse nr. 591 af 1. september 1986, som
ændret ved lov nr. 100 af 17. februar 1998, foretages
følgende ændring:
1. I § 6, stk. 1,
ændres »politimesteren €" i København
politidirektøren €"« til:
»politidirektøren«.
§ 24
I lov nr. 498 af 23. december 1970 om
udlevering til andet nordisk land i anledning af visse beslutninger
om forsorg eller behandling foretages følgende
ændring:
1. I § 4 ændres
»politimesteren (politidirektøren)« til:
»politidirektøren«.
§ 25
I lov nr. 223 af 8. juni 1966 om handel
med brugte genstande samt pantelånervirksomhed, som
ændret bl.a. ved § 3 i lov nr. 386 af 20. maj 1992
og senest ved § 20 i lov nr. 389 af 14. juni 1995,
foretages følgende ændring:
1. I § 2, stk. 2,
ændres »politimesteren« til:
»politidirektøren«, og », i
København politidirektøren« udgår.
§ 26
I værgemålsloven, lov nr. 388
af 14. juni 1995, som ændret ved § 15 i lov nr. 542
af 24. juni 2005, § 8 i lov nr. 552 af 24. juni 2005 og
§ 8 i lov nr. 434 af 8. maj 2006, foretages følgende
ændring:
1. I § 16, stk. 1,
nr. 6, ændres »politimesteren
(politidirektøren)« til:
»politidirektøren«.
§ 27
I lov om spillekasinoer, jf.
lovbekendtgørelse nr. 861 af 10. oktober 1994, som
ændret ved lov nr. 443 af 31. maj 2000, § 5 i lov
nr. 366 af 24. maj 2005 og lov nr. 420 af 9. maj 2006, foretages
følgende ændring:
1. I § 20 a,
stk. 4, ændres »politimesteren
(politidirektøren)« til:
»politidirektøren« og »politimesterens
(politidirektørens)« til:
»politidirektørens«.
§ 28
I lov om udgifterne i strafferetsplejen,
jf. lovbekendtgørelse nr. 744 af 11. juni 1986, som
ændret ved § 2 i lov nr. 367 af 18. maj 1994,
foretages følgende ændringer:
1. § 4, stk. 4,
ophæves.
Stk. 5 og 6 bliver herefter stk. 4 og
5.
2. I § 6, 1. pkt.,
ændres »politimestre« til:
»politidirektører«.
Økonomi- og
Erhvervsministeriet
§ 29
I lov nr. 302 af 30. april 2003 om
statsautoriserede og registrerede revisorer, som ændret ved
§ 3 i lov nr. 364 af 19. maj 2004 og § 3 i lov
nr. 245 af 27. marts 2006, foretages følgende
ændring:
1. I § 22, stk. 1, og
§ 23, 2. pkt. , ændres
»landsretten« til: »retten«.
§ 30
I lov om aktieselskaber, jf.
lovbekendtgørelse nr. 1001 af 8. oktober 2004, som
ændret senest ved § 1 i lov nr. 455 af 22. maj
2006, foretages følgende ændring:
1.§ 159 affattes
således:
Ȥ 159. Hvor
beføjelser i forbindelse med opløsning af
aktieselskaber er henlagt til skifteretten, udøves de af
skifteretten på selskabets hjemsted, i det af konkurslovens
§ 4 omhandlede område af Sø- og
Handelsretten.«
§ 31
I lov om anpartsselskaber, jf.
lovbekendtgørelse nr. 10 af 9. januar 2002, som
ændret senest ved § 2 i lov nr. 455 af 22. maj
2006, foretages følgende ændring:
1. I § 76, 2. pkt.,
ændres »Sø- og Handelsrettens
skifteretsafdeling« til: »Sø- og
Handelsretten«.
§ 32
I varemærkeloven, jf.
lovbekendtgørelse nr. 782 af 30. august 2001, som
ændret ved § 4 i lov nr. 451 af 10. juni 2003 og
§ 2 i lov nr. 1430 af 21. december 2005, foretages
følgende ændringer:
1.§ 43, stk. 5,
ophæves.
2. I § 43 a,
§ 43 c, stk. 1, og
§ 43 d, 1. pkt. , udgår »i
København«.
§ 33
I patentloven, jf.
lovbekendtgørelse nr. 1136 af 16. november 2004, som
ændret senest ved § 1 i lov nr. 1430 af 21.
december 2005, foretages følgende ændringer:
1. I § 50, 1. pkt.,
udgår »i København«.
2.§ 64, stk. 1,
ophæves.
Stk. 2 bliver herefter stk. 1.
3.§ 65 affattes
således:
Ȥ 65. Udskrift af
domme i sager, der anlægges efter denne lov, sendes til
patentmyndigheden ved rettens foranstaltning.«
§ 34
I lov nr. 1431 af 21. december 2005 om
brugsmodeller foretages følgende ændring:
1.§ 61, stk. 1 og
3 ,
ophæves.
Stk. 2 og 4 bliver herefter stk. 1 og
2.
§ 35
I designloven, lov nr. 1259 af 20.
december 2000, som ændret ved § 2 i lov
nr. 451 af 10. juni 2003 og § 3 i lov nr. 1430 af
21. december 2005, foretages følgende ændringer:
1.§ 42, stk. 1,
ophæves.
Stk. 2 bliver herefter stk. 1.
2. I § 42, stk. 2, der
bliver stk. 1, og § 43, stk. 2 og
3 , udgår
»i København«.
§ 36
I lov nr. 415 af 31. maj 2000 om
Klagenævnet for Udbud, som ændret senest ved
§ 80 i lov nr. 431 af 6. juni 2005, foretages
følgende ændring:
1. I § 11, stk. 1,
1. pkt., ændres »Sager« til:
»Borgerlige sager«.
§ 37
I lov om visse betalingsmidler, jf.
lovbekendtgørelse nr. 1501 af 20. december 2004, som
ændret senest ved § 40 i lov nr. 117 af 27. februar
2006, foretages følgende ændring:
1.§ 19 ophæves.
§ 38
I lov nr. 364 af 18. maj 1994 om
produktsikkerhed, som ændret senest ved § 13 i lov
nr. 442 af 9. juni 2004, foretages følgende
ændring:
1. Kapitel 7 ophæves.
§ 39
I søloven, jf.
lovbekendtgørelse nr. 538 af 15. juni 2004, som
ændret ved lov nr. 1172 af 19. december 2003 og lov
nr. 599 af 24. juni 2005, foretages følgende
ændringer:
1. I § 43, stk. 1,
4. pkt., ændres »de af Justitsministeriet i
medfør af retsplejelovens § 6, stk. 4,
beskikkede dommere« til: »de i medfør af
retsplejelovens § 92 beskikkede sagkyndige«.
2. I § 45, stk. 2,
2. pkt., udgår »anlægges ved
Østre Landsret og«.
3. I § 177, stk. 1,
§ 179, stk. 1, 1. pkt., og
stk. 2 og 3, § 189, stk. 4,
§ 195, stk. 1, 2. pkt. , og stk. 5,
§ 203, stk. 5, § 204, stk. 4,
§ 217, stk. 1 , 2. pkt. , og stk. 5,
§ 224, stk. 5, § 225, stk. 4 , og § 231,
stk. 2 ,
udgår »i København«.
4. I § 476, stk. 1,
udgår »eller Sø- og Handelsretten i
København«.
5. I § 477, stk. 3,
ændres »politimesteren« til:
»politidirektøren«.
§ 40
I lov nr. 15 af 13. januar 1997 om
skibes besætning, som ændret senest ved § 2 i
lov nr. 1462 af 22. december 2004, foretages følgende
ændring:
1.§ 22, stk. 3,
2. pkt., ophæves.
§ 41
I lov om tilskud til elproduktion, jf.
lovbekendtgørelse nr. 490 af 13. juni 2003, som
ændret senest ved § 123 i lov nr. 428 af 6. juni
2005, foretages følgende ændring:
1. I § 7, stk. 2,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
§ 42
I lov om restaurations- og
hotelvirksomhed m.v., jf. lovbekendtgørelse nr. 786 af
9. august 2005, som ændret ved § 11 i lov nr. 408 af 8.
maj 2006, foretages følgende ændringer:
1. Overalt i loven
ændres »politimesteren« til:
»politidirektøren«, »Politimesteren«
til: »Politidirektøren«,
»politimesterens« til:
»politidirektørens«, »politimesteren, i
København af politidirektøren,« til:
»politidirektøren« og »politimesteren, i
København af politidirektøren« til:
»politidirektøren«.
2. I § 15 d,
stk. 5, og § 19, stk. 3,
2. pkt. ,
ændres »kapitel 81« til:
»kapitel 80«.
3. I § 34, stk. 1, 1.
og 3. pkt. ,
ændres »justitsministeren« til:
»rigspolitichefen«.
§ 43
I lov nr. 349 af 17. maj 2000 om
stormflod og stormfald, som ændret ved lov nr. 505 af 7. juni
2001 og § 4 i lov nr. 601 af 24. juni 2005, foretages
følgende ændring:
1. I § 31, stk. 6,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
§ 44
I lov om statstilskud til dækning
af udgifter til kuldioxidafgift i visse virksomheder med et stort
energiforbrug, jf. lovbekendtgørelse nr. 846 af 17.
november 1997, som ændret senest ved § 8 i lov nr.
1417 af 21. december 2005, foretages følgende
ændring:
1. I § 8, stk. 2,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
§ 45
I næringsloven, jf.
lovbekendtgørelse nr. 185 af 25. marts 1988, som
ændret senest ved § 13 i lov nr. 606 af 24. juni
2005, foretages følgende ændringer:
1. Overalt i loven
ændres »politimesteren« til:
»politidirektøren«.
2. I § 14, stk. 2,
udgår », i København
politidirektøren«.
§ 46
I lov om omsætning af fast ejendom,
jf. lovbekendtgørelse nr. 691 af 2. juli 2003, som
ændret senest ved § 1 i lov nr. 453 af 22. maj 2006,
foretages følgende ændring:
1. I § 29 d, stk. 1, og § 29 e, 2. pkt.,
ændres »landsretten« til:
»retten«.
Skatteministeriet
§ 47
I skatteforvaltningsloven, jf.
lovbekendtgørelse nr. 758 af 2. august 2005, som
ændret senest ved § 4 i lov nr. 405 af 8. maj 2006,
foretages følgende ændringer:
1.§ 37, stk. 1,
nr. 3 og 4 , ophæves, og i stedet
indsættes:
»3) Fristen efter § 48,
stk. 3, for indbringelse af sagen for en domstol i
1. instans, eller inden dennes behandling af sagen er
afsluttet.
4) Fristen for anke eller kære af sagen til
en domstol i 2. instans, eller inden denne domstols behandling
af sagen er afsluttet.
5) Fristen for ansøgning om
tredjeinstansbevilling, eller inden Højesterets behandling
af sagen er afsluttet.«
2.§ 39, stk. 1,
nr. 3 og 4 , ophæves, og i stedet
indsættes:
»3) Fristen efter § 48,
stk. 3, for indbringelse af sagen for en domstol i
1. instans, eller inden dennes behandling af sagen er
afsluttet.
4) Fristen for anke eller kære af sagen til
en domstol i 2. instans, eller inden denne domstols behandling
af sagen er afsluttet.
5) Fristen for ansøgning om
tredjeinstansbevilling, eller inden Højesterets behandling
af sagen er afsluttet.«
3.§ 50 ophæves.
4. I § 52, stk. 2,
1. pkt., ændres »landsretten« til:
»domstolene« og »landsretsdom til
Højesteret« til: »dom til højere
instans«.
5. I § 52, stk. 2,
2. pkt., ændres », landsretten og
Højesteret« til: »og den pågældende
domstolsinstans«.
§ 48
I lov om stempelafgift, jf.
lovbekendtgørelse nr. 321 af 21. maj 2002, som
ændret senest ved § 65 i lov nr. 428 af 6. juni
2005, foretages følgende ændring:
1.§ 32, stk. 1,
nr. 2, affattes således:
»2. Domstolene.«
§ 49
I lov om beskatning af visse
pensionskapitaler m.v. (pensionsafkastbeskatningsloven), jf.
lovbekendtgørelse nr. 899 af 22. september 2005, som
ændret senest ved § 5 i lov nr. 1428 af 21.
december 2005, foretages følgende ændring:
1. I § 33, stk. 2,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
§ 50
I lov om indskud på
etableringskonto, jf. lovbekendtgørelse nr. 951 af 12.
oktober 2005, som ændret ved § 4 i lov nr. 1414 af
21. december 2005, foretages følgende ændring:
1. I § 11 C,
stk. 2, ændres »§ 930, jf.
§ 926,« til: »§ 895«.
§ 51
I toldloven, jf. lovbekendtgørelse
nr. 867 af 13. september 2005, foretages følgende
ændring:
1. I § 80, stk. 3,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
§ 52
I lov om visse spil, lotterier og
væddemål, jf. lovbekendtgørelse nr. 1077 af
11. december 2003, som ændret senest ved § 60 i lov
nr. 428 af 6. juni 2005, foretages følgende
ændring:
1. I § 11, stk. 2,
ændres »§ 831« til:
»§ 834«.
§ 53
I lov om vægtafgift af
motorkøretøjer m.v., jf. lovbekendtgørelse
nr. 978 af 4. december 2003, som ændret bl.a. ved
§ 82 i lov nr. 428 af 6. juni 2005 og senest ved
§ 25 i lov nr. 309 af 19. april 2006, foretages
følgende ændring:
1. I § 23 a,
stk. 2, ændres »§ 930, jf.
§ 926,« til: »§ 895«.
§ 54
I lov om Det Danske Klasselotteri A/S,
jf. lovbekendtgørelse nr. 901 af 12. november 2003,
foretages følgende ændring:
1. I § 4 b,
stk. 2, ændres »§ 831« til:
»§ 834«.
§ 55
I lov om beskatning af pensionsordninger
m.v. (pensionsbeskatningsloven), jf. lovbekendtgørelse
nr. 824 af 25. august 2005, som ændret senest ved
§ 7 i lov nr. 406 af 8. maj 2006, foretages
følgende ændring:
1. I § 61, stk. 2,
2. pkt., ændres »§ 930, jf.
§ 926,« til: »§ 895«.
§ 56
I lov om vurdering af landets faste
ejendomme, jf. lovbekendtgørelse nr. 740 af 3.
september 2002, som ændret bl.a. ved § 81 i lov nr.
428 af 6. juni 2005 og senest ved § 11 i lov nr. 406 af
8. maj 2006, foretages følgende ændring:
1. I § 47 C,
stk. 2, ændres »§ 930, jf.
§ 926,« til: »§ 895«.
§ 57
I lov om en arbejdsmarkedsfond, jf.
lovbekendtgørelse nr. 863 af 2. september 2005,
foretages følgende ændring:
1. I § 20, stk. 2,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
§ 58
I lov om gevinstgivende spilleautomater,
jf. lovbekendtgørelse nr. 631 af 25. juli 2002, som
ændret senest ved § 62 i lov nr. 428 af 6. juni
2005, foretages følgende ændring:
1. I § 41, stk. 2,
ændres »§ 931« til:
»§ 832«.
§ 59
I lov om afgift af spillekasinoer, jf.
lovbekendtgørelse nr. 1145 af 2. december 2005,
foretages følgende ændring:
1. I § 13, stk. 2,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
§ 60
I lov om afgift af dødsboer og
gaver, jf. lovbekendtgørelse nr. 1114 af 22. november
2005, som ændret senest ved § 2 i lov nr. 406 af 8.
maj 2006, foretages følgende ændring:
1. I § 42, stk. 2,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
§ 61
I lov nr. 326 af 18. maj 2005 om
administration af Det Europæiske Fællesskabs
forordning om narkotikaprækursorer foretages følgende
ændring:
1. I § 5, stk. 2,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
Ministeriet for Fødevarer,
Landbrug og Fiskeri
§ 62
I lov om mark- og vejfred, jf.
lovbekendtgørelse nr. 818 af 11. december 1987, som
ændret bl.a. ved § 10 i lov nr. 1082 af 20.
december 1995 og senest ved § 3 i lov nr. 536 af 24. juni
2005, foretages følgende ændringer:
1. I § 15, stk. 1,
ændres »politimesterens« til:
»politidirektørens«.
2.§ 19, stk. 1,
2. pkt., ophæves.
3.§ 20 affattes
således:
Ȥ 20.
Vurderingsmændenes afgørelse kan ikke indbringes for
anden administrativ myndighed.«
§ 63
I lov om hegn, jf.
lovbekendtgørelse nr. 717 af 6. august 2001, som
ændret senest ved § 34 i lov nr. 542 af 24. juni
2005, foretages følgende ændring:
1. I § 43, stk. 1,
indsættes som 2. pkt. :
»Parterne kan dog, når der er
opstået en tvist, aftale, at tvisten kan indbringes for
domstolene, uden at hegnssynet har behandlet sagen.«
§ 64
I lov nr. 450 af 22. maj 2006 om biavl
foretages følgende ændringer:
1. § 11 affattes
således:
Ȥ 11.
Tvister om erstatning efter § 10 kan indbringes for et
voldgiftsnævn.
Stk. 2. Parterne kan, når der er
opstået en tvist, aftale, at tvisten kan indbringes for
domstolene, uden at voldgiftsnævnet har behandlet
sagen.«
2.§ 14 affattes
således:
Ȥ 14.
Voldgiftsnævnets afgørelse kan ikke indbringes for
anden administrativ myndighed.«
§ 65
I lov nr. 535 af 24. juni 2005 om
jordfordeling og offentligt køb og salg af fast ejendom til
jordbrugsmæssige formål m.m. (jordfordelingsloven), som
ændret ved § 4 i lov nr. 536 af 24. juni 2005,
foretages følgende ændring:
1.§ 10 ophæves.
§ 66
I fiskeriloven, jf.
lovbekendtgørelse nr. 372 af 9. maj 2006, som
ændret ved § 1 i lov nr. 536 af 24. juni 2005,
foretages følgende ændring:
1. I § 133, stk. 2,
ændres »§ 931, stk. 2« til:
»§ 832, stk. 2«.
§ 67
I lov om jordbrugets anvendelse af
gødning og om plantedække, jf.
lovbekendtgørelse nr. 767 af 8. juli 2004, som
ændret ved § 7 i lov nr. 404 af 1. juni 2005 og lov
nr. 435 af 15. maj 2006, foretages følgende
ændring:
1. I § 30, stk. 2,
ændres »§ 831, stk. 1, nr. 2 og
3« til: »§ 834, stk. 1, nr. 2 og 3,
og stk. 2«.
§ 68
I lov om administration af Det
Europæiske Fællesskabs forordninger om markedsordninger
for landbrugsvarer m.v., jf. lovbekendtgørelse nr. 297
af 28. april 2004, som ændret senest ved § 33 i lov
nr. 431 af 6. juni 2005, foretages følgende
ændring:
1. I § 29, stk. 2,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
§ 69
I lov om strukturforanstaltninger
vedrørende fiskerisektoren, jf. lovbekendtgørelse
nr. 316 af 3. maj 2001, som ændret senest ved lov nr.
278 af 5. april 2006, foretages følgende ændring:
1. I § 18, stk. 6,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
§ 70
I lov nr. 421 af 31. maj 2000 om
tilskud til fremme af innovation, forskning og udvikling m.v. i
fødevare-, jordbrugs- og fiskerisektoren (innovationsloven),
som ændret bl.a. ved § 38 i lov nr. 430 af 6. juni
2005 og senest ved lov nr. 381 af 3. maj 2006, foretages
følgende ændring:
1. I § 23, stk. 2,
ændres »§ 831, stk. 1, nr. 2 og
3« til: »§ 834, stk. 1, nr. 2 og 3,
og stk. 2«.
§ 71
I økologiloven, lov nr. 118
af 3. marts 1999, som ændret senest ved § 8 i lov
nr. 404 af 1. juni 2005, foretages følgende
ændringer:
1. I § 4, stk. 4,
3. pkt., ændres »kapitel 81«
til: »kapitel 80«.
2. I § 14, stk. 2,
ændres »§ 931, stk. 2 og 3« til:
»§ 832, stk. 2 og 3«.
§ 72
I lov om planteskadegørere, jf.
lovbekendtgørelse nr. 687 af 18. juli 1996, som
ændret ved § 2 i lov nr. 404 af 1. juni 2005,
foretages følgende ændring:
1. I § 13, stk. 6,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
§ 73
I lov om ophørsstøtte til
jordbrugere, jf. lovbekendtgørelse nr. 676 af 9. august
1995, som ændret bl.a. ved § 10 i lov nr. 404 af 1.
juni 2005 og senest ved § 8 i lov nr. 404 af 8. maj 2006,
foretages følgende ændring:
1. I § 20, stk. 8,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
§ 74
I lov nr. 266 af 6. maj 1993 om journal
over brug af plantebeskyttelsesmidler og eftersyn af udstyr til
udbringning af plantebeskyttelsesmidler i jordbruget, som
ændret ved § 6 i lov nr. 404 af 1. juni 2005,
foretages følgende ændring:
1. I § 6, stk. 2,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
Indenrigs- og Sundhedsministeriet
§ 75
I lov om patientforsikring, jf.
lovbekendtgørelse nr. 228 af 24. marts 1997, som
ændret senest ved § 1 i lov nr. 430 af 10. juni
2003, foretages følgende ændring:
1. I § 16, stk. 1,
ændres »landsretten« til:
»retten«.
§ 76
I lov nr. 1120 af 20. december 1995
om erstatning for lægemiddelskader, som ændret senest
ved § 2 i lov nr. 430 af 10. juni 2003, foretages
følgende ændring:
1. I § 20, stk. 4,
1. pkt., ændres »landsretten« til:
»retten«.
§ 77
I lov nr. 547 af 24. juni 2005 om
klage- og erstatningsadgang inden for sundhedsvæsenet, som
ændret ved § 95 i lov nr. 451 af 22. maj 2006, foretages
følgende ændring:
1. I § 36, stk. 1, og
§ 57, stk. 4, 1. pkt. , ændres
»landsretten« til: »retten«.
§ 78
I lov om apoteksvirksomhed, jf.
lovbekendtgørelse nr. 657 af 28. juli 1995, som
ændret senest ved § 96 i lov nr. 451 af 22.
maj 2006, foretages følgende ændring:
1. I § 28, stk. 3,
indsættes som 2. pkt. :
»Parterne kan dog, når der er
opstået en tvist, aftale, at tvisten kan indbringes for
domstolene uden at have været behandlet ved
voldgift.«
§ 79
I lov om Det Centrale Personregister, jf.
lovbekendtgørelse nr. 140 af 3. marts 2004, som
ændret bl.a. ved § 9 i lov nr. 430 af 6. juni 2005
og § 8 i lov nr. 431 af 6. juni 2005 og senest ved lov
nr. 1394 af 21. december 2005, foretages følgende
ændring:
1. I § 58, stk. 2,
ændres »§ 831, stk. 1, nr. 2 og
3« til: »§ 834, stk. 1, nr. 2 og 3,
og stk. 2«.
§ 80
I sundhedsloven, lov nr. 546 af 24. juni
2005, som ændret ved § 2 i lov nr. 1395 af 21.
december 2005, foretages følgende ændringer:
1. I § 181, stk. 2,
ændres »politimesteren« til:
»politidirektøren«.
2. I § 186, stk. 2,
4. pkt., ændres »§ 949,
stk. 2« til: »§ 910«.
§ 81
I lov nr. 1180 af 12. december 2005 om
lægemidler foretages følgende ændring:
1. I § 93, stk. 4,
1. pkt., ændres »politimester« til:
»politidirektør«.
§ 82
I lov nr. 114 af 21. marts 1979 om
foranstaltninger mod smitsomme sygdomme, som ændret bl.a. ved
lov nr. 139 af 2. marts 1994 og § 2 i lov nr. 345 af 17.
maj 2000 og senest ved § 1 i lov nr. 545 af 24. juni
2005, foretages følgende ændring:
1. Overalt i loven
ændres »politimester« til:
»politidirektør«, »Politimesteren«
til: »Politidirektøren« og
»politimesteren« til:
»politidirektøren«.
Socialministeriet
§ 83
I lov nr. 573 af 24. juni 2005 om
social service, som ændret senest ved § 10 i lov nr. 434
af 8. maj 2006, foretages følgende ændringer:
1. I § 62, stk. 3,
1. pkt., ændres »landsretten eller
Højesteret« til: »domstolene«.
2. I § 135, stk. 1,
§ 169, stk. 1, og § 170,
stk. 3 ,
ændres »landsretten« til:
»retten«.
3.§ 135, stk. 2,
ophæves.
4.§ 170, stk. 1,
affattes således:
»Byretten tiltrædes under
hovedforhandlingen af et retsmedlem, der er sagkyndig i
børneforsorg, og et retsmedlem, der er sagkyndig i
børne- eller ungdomspsykiatri eller i psykologi.«
5.§ 171
ophæves.
6. I § 172, stk. 1,
1. pkt., ændres »dommere« til:
»sagkyndige«.
7. I § 172, stk. 2,
2. pkt., ændres »dommer« til:
»sagkyndig«.
8. I § 172, stk. 4,
1. pkt., ændres »dommere foretages af
præsidenten for vedkommende landsret« til:
»sagkyndige foretages af retsformanden«.
§ 84
I lov om retssikkerhed og administration
på det sociale område, jf. lovbekendtgørelse
nr. 847 af 8. september 2005, som ændret bl.a. ved lov
nr. 574 af 24. juni 2005 og senest ved § 11 i lov nr. 434 af
8. maj 2006, foretages følgende ændring:
1. I § 73, stk. 1,
ændres »landsretten« til:
»retten«.
§ 85
I lov om leje, jf.
lovbekendtgørelse nr. 395 af 2. maj 2006, som
ændret senest ved § 15 i lov nr. 606 af 24. juni
2005, foretages følgende ændringer:
1. I § 107, stk. 1,
indsættes som 3. pkt. :
»Parterne kan dog, når der er
opstået en tvist, aftale, at tvisten kan indbringes for
boligretten, uden at huslejenævnet og i Københavns
Kommune ankenævnet har behandlet sagen.«
2. I § 110, stk. 2,
1. pkt., og § 112, stk. 2 , ændres
»domsforhandlingen« til:
»hovedforhandlingen«.
§ 86
I lov om leje af almene boliger, jf.
lovbekendtgørelse nr. 394 af 2. maj 2006, som
ændret senest ved § 6 i lov nr. 575 af 24. juni
2005, foretages følgende ændring:
1. I § 107, stk. 1,
indsættes som 3. pkt. :
»Parterne kan dog, når der er
opstået en tvist, aftale, at tvisten kan indbringes for
boligretten, uden at beboerklagenævnet har behandlet
sagen.«
§ 87
I lov om byfornyelse og udvikling af
byer, jf. lovbekendtgørelse nr. 1256 af 7. december 2005,
som ændret ved § 36 i lov nr. 542 af 24. juni
2005 og § 4 i lov nr. 1421 af 21. december 2005,
foretages følgende ændringer:
1.§ 46, stk. 5,
§ 77, stk. 6, 4. pkt., og
§ 78, stk. 13, 4. pkt. , ophæves.
2.§ 92, stk. 5,
affattes således:
»Stk. 5. Parterne kan, når
der er opstået en tvist, aftale, at tvisten med de
begrænsninger, som følger af stk. 1, kan
indbringes for boligretten, uden at byfornyelsesnævnet har
behandlet sagen. Stk. 3 finder tilsvarende anvendelse.
Ligeledes kan klageren indbringe sagen for boligretten med de
begrænsninger, som følger af stk. 1, uden at
afvente nævnets afgørelse, hvis nævnet ikke har
truffet afgørelse inden udløbet af fristen herfor i
§ 90, stk. 1. Stk. 3 og 4 finder tilsvarende
anvendelse.«
Miljøministeriet
§ 88
I lov om planlægning, jf.
lovbekendtgørelse nr. 883 af 18. august 2004, som
ændret senest ved lov nr. 571 af 24. juni 2005, foretages
følgende ændring:
1.§ 62, stk. 5,
ophæves.
§ 89
I lov om miljøbeskyttelse, jf.
lovbekendtgørelse nr. 753 af 25. august 2001, som
ændret senest ved § 12 i lov nr. 408 af 8. maj 2006,
foretages følgende ændringer:
1.§ 101, stk. 3,
ophæves.
2. I § 110 a,
stk. 2, ændres »§ 930, jf.
§ 926,« til: »§ 895«.
§ 90
I lov nr. 370 af 2. juni 1999 om
forurenet jord, som ændret senest ved lov nr. 568 af 24.
juni 2005, foretages følgende ændring:
1.§ 87, stk. 3,
ophæves.
§ 91
I lov om råstoffer, jf.
lovbekendtgørelse nr. 886 af 18. august 2004, som
ændret senest ved lov nr. 566 af 24. juni 2005, foretages
følgende ændring:
1.§ 43, stk. 3,
ophæves.
§ 92
I lov om naturbeskyttelse, jf.
lovbekendtgørelse nr. 884 af 18. august 2004, som
ændret senest ved lov nr. 567 af 24. juni 2005, foretages
følgende ændring:
1.§ 88, stk. 3,
ophæves.
Beskæftigelsesministeriet
§ 93
I lov nr. 414 af 1. juni 1994 om
varsling m.v. i forbindelse med afskedigelser af større
omfang, som ændret senest ved § 3 i lov nr. 523 af
24. juni 2005, foretages følgende ændring:
1.§ 14 ophæves.
Kulturministeriet
§ 94
I lov om bygningsfredning og bevaring af
bygninger og bymiljøer, jf. lovbekendtgørelse
nr. 911 af 14. oktober 2001, som ændret senest ved
§ 3 i lov nr. 562 af 24. juni 2005, foretages
følgende ændring:
1.§ 12, stk. 5,
2. pkt., ophæves.
Transport- og Energiministeriet
§ 95
I lov om fremgangsmåden ved
ekspropriation vedrørende fast ejendom, jf.
lovbekendtgørelse nr. 672 af 19. august 1999, som
ændret senest ved § 5 i lov nr. 583 af 24. juni
2005, foretages følgende ændring:
1.§ 26, stk. 1,
ophæves.
Stk. 2 og 3 bliver herefter stk. 1 og
2.
§ 96
I lov om offentlige veje, jf.
lovbekendtgørelse nr. 671 af 19. august 1999, som
ændret senest ved § 1 i lov nr. 583 af 24. juni
2005, foretages følgende ændring:
1.§ 65, stk. 1,
affattes således:
»Søgsmål om ekspropriation efter
denne lov skal anlægges inden 6 måneder efter, at
afgørelsen er meddelt.«
§ 97
I lov om luftfart, jf.
lovbekendtgørelse nr. 1484 af 19. december 2005,
foretages følgende ændringer:
1. I § 149, stk. 15,
1. pkt., ændres »kapitel 80«
til: »kapitel 77 og 78«.
2. I § 149, stk. 15,
2. pkt., ændres »kapitel 81« til:
»kapitel 80«.
Forsvarsministeriet
§ 98
I militær disciplinarlov, lov
nr. 532 af 24. juni 2005, foretages følgende
ændring:
1. I § 18, stk. 4, 1.
og 2. pkt.,
ændres »byretten« til: »retten«.
§ 99
I værnepligtsloven, jf.
lovbekendtgørelse nr. 225 af 13. marts 2006, foretages
følgende ændring:
1. I § 36, stk. 3,
ændres »§ 930, jf. § 926,«
til: »§ 895«.
§ 100
I militær retsplejelov, lov nr. 531
af 24. juni 2005, foretages følgende ændring:
1. I § 7, stk. 1,
ændres »politimestrene« til:
»politidirektørerne«.
§ 101
I beredskabsloven, jf.
lovbekendtgørelse nr. 137 af 1. marts 2004, som ændret
ved lov nr. 534 af 24. juni 2005 og § 2 i lov nr. 1060 af
9. november 2005, foretages følgende ændringer:
1. Overalt i loven
ændres »politimesteren« til:
»politidirektøren«.
2. I § 17, stk. 1,
udgår », jf. retsplejelovens
§ 108«.
Ministeriet for Familie- og
Forbrugeranliggender
§ 102
I lov nr. 1389 af 21. december 2005 om
markedsføring foretages følgende ændring:
1.§ 21 ophæves.
§ 103
I lov nr. 456 af 10. juni 2003 om
forbrugerklager (forbrugerklageloven), som ændret ved
§ 29 i lov nr. 431 af 6. juni 2005, foretages
følgende ændring:
1. I § 3, stk. 2,
ændres »udsætter retten sagen på ubestemt
tid« til: »hæver retten sagen«.
Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere
og Integration
§ 104
I udlændingeloven, jf.
lovbekendtgørelse nr. 826 af 24. august 2005, som
ændret bl.a. ved § 31 i lov nr. 542 af 24. juni
2005 og senest ved i lov nr. 429 af 10. maj 2006, foretages
følgende ændringer:
1. Efter
§ 46 e indsættes:
» § 46 f.
Ministeren for flygtninge, indvandrere og integration kan
fastsætte regler om krav til tolke, der anvendes af
myndigheder på Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og
Integrations område.«
2. I § 48, stk. 1,
1. pkt., ændres »politimester eller
politidirektøren« til:
»politidirektør«.
3. I § 48, stk. 1,
2. pkt., ændres », vedkommende politimester
eller politidirektøren« til: »eller
politidirektøren«.
Ikrafttræden m.v.
§ 105
Stk. 1. Loven træder i
kraft den 1. januar 2007, jf. dog stk. 2-22 og
§ 106.
Stk. 2. Reglerne om retternes saglige
og stedlige kompetence og om rettens sammensætning som
affattet ved denne lovs § 1, nr. 3, 55, 58-60, 77,
79, 113, 115, 122 og 123, og §§ 4-6, 8, 29, 32-40,
46, 47, 75-77, 83, 84, 87-96, 98 og 102 finder anvendelse i
borgerlige sager, der anlægges efter lovens
ikrafttræden, eller som henvises til behandling ved byretten
i medfør af stk. 8, og i straffesager, hvor der ved
lovens ikrafttræden ikke er rejst tiltale i 1. instans,
jf. dog stk. 6, 2. pkt.
Stk. 3. Retsplejelovens
kapitel 33 som affattet ved denne lovs § 1,
nr. 86, finder anvendelse i sager, der anlægges efter
lovens ikrafttræden, eller som henvises til behandling ved
byretten i medfør af stk. 8.
Stk. 4. Retsplejelovens
§§ 370 og 390 som affattet henholdsvis ændret
ved denne lovs § 1, nr. 90 og 100, finder anvendelse
på aftaler om at udelukke anke, der er indgået efter
lovens ikrafttræden.
Stk. 5. Retsplejelovens kapitel 39 som
affattet ved denne lovs § 1, nr. 102, finder
anvendelse i sager, der anlægges efter den 1. januar
2008.
Stk. 6. Retsplejelovens fjerde bog,
tredje afsnit, og kapitel 82 og 83 som affattet ved denne lovs
§ 1, nr. 132 og 133, finder anvendelse i
straffesager, hvor der ved lovens ikrafttræden ikke er rejst
tiltale i 1. instans, eller som genoptages efter lovens
ikrafttræden. Sager, der i medfør af retsplejelovens
§ 686, stk. 4 og 5, som affattet ved denne lovs
§ 1, nr. 113, behandles under medvirken af
nævninger, og hvor tiltale i 1. instans rejses inden den
1. januar 2008, eller som genoptages inden denne dato, behandles
dog efter de hidtil gældende regler.
Stk. 7. Genoptages en sag, der er
behandlet efter de hidtil gældende regler under medvirken af
nævninger, efter den 1. januar 2008, finder en
fuldstændig ny hovedforhandling sted for byretten. Det
afgøres efter retsplejelovens §§ 686 og 687
som affattet ved denne lovs § 1, nr. 113, om
lægdommere skal medvirke ved byrettens behandling af
sagen.
Stk. 8. Borgerlige sager i
1. instans, der ved lovens ikrafttræden verserer ved
landsret, kan efter høring af parterne henvises til fortsat
behandling ved byret, såfremt sagen
1) er anlagt efter den 1. juli 2006,
2) er anlagt ved landsretten eller er henvist til
landsretten i medfør af den hidtil gældende regel i
retsplejelovens § 227, stk. 1,
3) ikke er af principiel karakter og
4) må antages at kunne afgøres
væsentligt hurtigere ved byretten.
Stk. 9. Nævninge- og
domsmandslister for hver landsretsnævningekreds og hver
byretskreds i landsretsnævningekredsen, jf. retsplejelovens
§§ 68 og 74 som affattet henholdsvis ændret
ved denne lovs § 1, nr. 35, 37 og 38, dannes
første gang for et tidsrum af 1 år regnet fra den 1.
januar 2007.
Stk. 10. Advokater, der ved en byret
er antaget til at udføre sager for parter, der har fri
proces, jf. retsplejelovens § 336, eller til at beskikkes
som offentlig forsvarer, jf. retsplejelovens § 733, anses
fra lovens ikrafttræden som antaget ved byretten i den
retskreds, hvori den hidtidige retskreds indgår. Advokater,
der er antaget ved retten i Tårnby, anses dog ikke for
antaget ved Københavns Byret. Såfremt den hidtidige
retskreds deles mellem flere retskredse, anses advokaten for
antaget ved retten i den retskreds, i hvilken advokaten har kontor,
eller hvortil advokaten i mangel heraf har sin nærmeste
tilknytning. Advokater, der er antaget ved Københavns Byret,
anses dog som antaget ved både Københavns Byret og
retten på Frederiksberg. I tvivlstilfælde afgør
justitsministeren, ved hvilken ret en advokat skal anses for
antaget.
Stk. 11. Reglerne i stk. 10, 1.
og 3.-5. pkt., finder tilsvarende anvendelse på autoriserede
bobestyrere, jf. dødsboskiftelovens § 11, og
auktionsledere, jf. § 3 i lov om offentlig auktion ved
auktionsledere.
Stk. 12. Sager, der ved lovens
ikrafttræden verserer ved en byret, overgår til
behandling ved byretten i den retskreds, hvori den hidtidige
retskreds indgår. Såfremt den hidtidige retskreds deles
mellem flere retskredse, overgår sagen til behandling ved den
stedligt kompetente byret.
Stk. 13. Genoptagelse og fornyet
behandling efter hjemvisning sker ved byretten i den retskreds,
hvortil det hidtidige hovedtingsted for den ret, der har truffet
afgørelse i sagen, nu hører.
Stk. 14. Nedsættelsen af
antallet af landsdommere ved Østre Landsret, jf.
retsplejelovens § 5, stk. 2, som affattet ved denne
lovs § 1, nr. 3, sker ved de tre første
tilfælde af ledighed i en fast stilling efter lovens
ikrafttræden.
Stk. 15. Retsplejelovens regler om
fuldmægtige ved domstolene finder tilsvarende anvendelse med
hensyn til justitssekretærer, der er udnævnt før
lovens ikrafttræden.
Stk. 16. Med virkning fra dagen efter
lovens bekendtgørelse i Lovtidende og indtil den 1. januar
2007 kan der ske midlertidig beskikkelse efter retsplejelovens
§ 44 a i tilfælde af ledighed i en stilling
som dommer ved en af de retter, der er omfattet af retsplejelovens
§ 17, stk. 4 (bortset fra retten i Rønne),
eller i en stilling som administrerende byretsdommer.
Stk. 17. Præsidenterne for
retterne i Hjørring, Randers, Viborg, Holstebro, Herning,
Horsens, Kolding, Esbjerg, Sønderborg, Svendborg,
Nykøbing Falster, Næstved, Holbæk,
Hillerød, Helsingør, Lyngby og Glostrup og retten
på Frederiksberg kan udnævnes indtil 6 måneder
før lovens ikrafttræden.
Stk. 18. Politidirektørerne for
de i § 109 nævnte politikredse kan udnævnes
indtil 6 måneder før lovens ikrafttræden.
Stk. 19. En forsikringstager kan ikke
opsige en forsikringsaftale på grund af en ændring af
forsikringsvilkårene, som alene er begrundet med
indførelsen af regler om en småsagsproces, jf.
retsplejelovens kapitel 39 som affattet ved denne lovs
§ 1, nr. 102, eller med den ændring af
størrelsen af sagsomkostningerne, der er en følge af
denne lov.
Stk. 20. Lovens § 1,
nr. 32, og § 104, nr. 1, træder i kraft
den 1. juli 2006.
Stk. 21. Første gang der
beskikkes medlemmer til Procesbevillingsnævnet i
medfør af retsplejelovens § 23, stk. 2, som
affattet ved § 1, nr. 3, i lov nr. 554 af 24. juni
2005, sker beskikkelsen af landsdommeren og dennes suppleant eller
suppleanter for en periode på 2 år og 6 måneder.
Dette medlem og dets suppleant eller suppleanter har ret til
genbeskikkelse for yderligere 2 år.
Stk. 22. Arresthusene uden for
København bestyres indtil den 1. januar 2008 af
politidirektørerne.
§ 106
Stk. 1. Domstolsstyrelsen
fastsætter tidspunkterne for ansættelsen af de
yderligere dommere ved byretterne i medfør af
retsplejelovens § 9, stk. 13, som affattet ved denne
lovs § 1, nr. 3. De yderligere dommere
ansættes dog senest den 1. januar 2011. Indtil
Tinglysningsretten har overtaget tinglysning i bilbogen,
andelsboligbogen og personbogen fra retten i Århus, kan der
højst udnævnes yderligere 3 dommere ved retten i
Århus i henhold til retsplejelovens § 9,
stk. 13, som affattet ved denne lovs § 1,
nr. 3.
Stk. 2. Tinglysningsretten overtager
tinglysningen fra byretterne efter Domstolsstyrelsens nærmere
bestemmelse. Indtil Tinglysningsretten har overtaget tinglysningen
fra byretterne, sker tinglysning ved de byretter, som
Domstolsstyrelsen bestemmer. Byretternes afgørelser
vedrørende tinglysning kan kæres til landsretten, og
retsplejelovens § 19, stk. 4, som affattet ved denne
lovs § 1, nr. 3, finder tilsvarende anvendelse ved
byretterne.
Stk. 3. Lovens § 1,
nr. 61, 64, 66, 67, 68 og 130, og retsplejelovens
§ 831, stk. 8, og § 854 som affattet ved
denne lovs § 1, nr. 132, træder i kraft efter
justitsministerens nærmere bestemmelse. Retsplejelovens
§ 353, stk. 6, § 365, stk. 4 og 5,
§ 378, stk. 3, § 386 a,
§ 398, stk. 2, 3. pkt., og § 506 som
affattet ved denne lovs § 1, nr. 86, 87, 92, 97, 101
og 107, finder anvendelse på telekommunikation med billede
efter justitsministerens nærmere bestemmelse.
§ 107
Lov nr. 219 af 1. maj 1940 om
skærpet Straf for visse Overtrædelser af Borgerlig
Straffelov og om Ændring af Politilovgivningen
ophæves.
§ 108
Landets inddeling i byretskredse
fastlægges således:
1) Retten i Hjørring :
Brønderslev-Dronninglund Kommune, Frederikshavn Kommune,
Hjørring Kommune, Jammerbugt Kommune og Læsø
Kommune.
2) Retten i Aalborg : Mariagerfjord
Kommune, Rebild Kommune, Vesthimmerlands Kommune og Aalborg
Kommune.
3) Retten i Randers : Favrskov Kommune,
Norddjurs Kommune, Randers Kommune og Syddjurs Kommune.
4) Retten i Århus : Odder Kommune,
Samsø Kommune og Århus Kommune.
5) Retten i Viborg : Silkeborg Kommune,
Skive Kommune og Viborg Kommune.
6) Retten i Holstebro : Holstebro
Kommune, Lemvig Kommune, Morsø Kommune, Struer Kommune og
Thisted Kommune.
7) Retten i Herning: Herning Kommune,
Ikast-Brande Kommune og Ringkøbing-Skjern Kommune.
8) Retten i Horsens : Hedensted Kommune,
Horsens Kommune og Skanderborg Kommune.
9) Retten i Kolding : Billund Kommune,
Fredericia Kommune, Kolding Kommune og Vejle Kommune.
10) Retten i Esbjerg : Esbjerg Kommune,
Fanø Kommune, Varde Kommune og Vejen Kommune.
11) Retten i Sønderborg :
Haderslev Kommune, Sønderborg Kommune, Tønder Kommune
og Aabenraa Kommune.
12) Retten i Odense : Assens Kommune,
Bogense Kommune, Kerteminde Kommune, Middelfart Kommune og Odense
Kommune.
13) Retten i Svendborg: Faaborg-Midtfyn
Kommune, Langeland Kommune, Nyborg Kommune, Svendborg Kommune og
Ærø Kommune.
14) Retten i Nykøbing Falster :
Guldborgsund Kommune, Lolland Kommune og Vordingborg Kommune.
15) Retten i Næstved : Fakse
Kommune, Næstved Kommune, Slagelse Kommune og Sorø
Kommune.
16) Retten i Holbæk : Holbæk
Kommune, Kalundborg Kommune og Odsherred Kommune.
17) Retten i Roskilde : Greve Kommune,
Køge Kommune, Lejre Kommune, Ringsted Kommune, Roskilde
Kommune, Solrød Kommune og Stevns Kommune.
18) Retten i Hillerød :
Allerød Kommune, Egedal Kommune, Frederikssund Kommune,
Frederiksværk-Hundested Kommune og Hillerød
Kommune.
19) Retten i Helsingør :
Fredensborg Kommune, Gribskov Kommune, Helsingør Kommune og
Hørsholm Kommune.
20) Retten i Lyngby : Furesø
Kommune, Gentofte Kommune, Lyngby-Taarbæk Kommune og
Rudersdal Kommune.
21) Retten i Glostrup : Albertslund
Kommune, Ballerup Kommune, Brøndby Kommune, Gladsaxe
Kommune, Glostrup Kommune, Herlev Kommune, Hvidovre Kommune,
Høje Taastrup Kommune, Ishøj Kommune, Rødovre
Kommune og Vallensbæk Kommune.
22) Retten på Frederiksberg :
Frederiksberg Kommune, Bispebjerg-Brønshøj Provsti,
Valby-Vanløse Provsti og Sydhavn Sogn.
23) Københavns Byret :
Dragør Kommune, den del af Københavns Kommune, der
ikke henlægges til retten på Frederiksberg, og
Tårnby Kommune.
24) Retten på Bornholm : Bornholms
Kommune og Christiansø (Ertholmene).
§ 109
Landets inddeling i politikredse
fastlægges således:
1) Nordjyllands Politi :
Brønderslev-Dronninglund Kommune, Frederikshavn Kommune,
Hjørring Kommune, Jammerbugt Kommune, Læsø
Kommune, Mariagerfjord Kommune, Rebild Kommune, Vesthimmerlands
Kommune og Aalborg Kommune.
2) Østjyllands Politi : Favrskov
Kommune, Norddjurs Kommune, Odder Kommune, Randers Kommune,
Samsø Kommune, Syddjurs Kommune og Århus Kommune.
3) Midt- og Vestjyllands Politi :
Herning Kommune, Holstebro Kommune, Ikast-Brande Kommune, Lemvig
Kommune, Morsø Kommune, Ringkøbing-Skjern Kommune,
Silkeborg Kommune, Skive Kommune, Struer Kommune, Thisted Kommune
og Viborg Kommune.
4) Sydøstjyllands Politi :
Billund Kommune, Fredericia Kommune, Hedensted Kommune, Horsens
Kommune, Kolding Kommune, Skanderborg Kommune og Vejle Kommune.
5) Syd- og Sønderjyllands Politi
: Esbjerg Kommune, Fanø Kommune, Haderslev Kommune,
Sønderborg Kommune, Tønder Kommune, Varde Kommune,
Vejen Kommune og Aabenraa Kommune.
6) Fyns Politi : Assens Kommune, Bogense
Kommune, Faaborg-Midtfyn Kommune, Kerteminde Kommune, Langeland
Kommune, Middelfart Kommune, Nyborg Kommune, Odense Kommune,
Svendborg Kommune og Ærø Kommune.
7) Sydsjællands og Lolland-Falsters
Politi : Fakse Kommune, Guldborgsund Kommune, Lolland Kommune,
Næstved Kommune, Slagelse Kommune, Sorø Kommune og
Vordingborg Kommune.
8) Midt- og Vestsjællands Politi :
Greve Kommune, Holbæk Kommune, Kalundborg Kommune,
Køge Kommune, Lejre Kommune, Odsherred Kommune, Ringsted
Kommune, Roskilde Kommune, Solrød Kommune og Stevns
Kommune.
9) Nordsjællands Politi :
Allerød Kommune, Egedal Kommune, Fredensborg Kommune,
Frederikssund Kommune, Frederiksværk-Hundested Kommune,
Furesø Kommune, Gentofte Kommune, Gribskov Kommune,
Helsingør Kommune, Hillerød Kommune, Hørsholm
Kommune, Lyngby-Taarbæk Kommune og Rudersdal Kommune.
10) Københavns Vestegns Politi :
Albertslund Kommune, Ballerup Kommune, Brøndby Kommune,
Gladsaxe Kommune, Glostrup Kommune, Herlev Kommune, Hvidovre
Kommune, Høje Taastrup Kommune, Ishøj Kommune,
Rødovre Kommune og Vallensbæk Kommune.
11) Københavns Politi :
Dragør Kommune, Frederiksberg Kommune, Københavns
Kommune og Tårnby Kommune.
12) Bornholms Politi : Bornholms Kommune
og Christiansø (Ertholmene).
§ 110
Stk. 1. Loven gælder
ikke for Færøerne og Grønland.
Stk. 2. Lovens §§ 7,
77, 82 og 97 kan ved kongelig anordning helt eller delvis
sættes i kraft for Færøerne med de afvigelser,
som de særlige færøske forhold tilsiger.
Stk. 3. Lovens §§ 25,
29, 46, 54 og 79 kan ved kongelig anordning helt eller delvis
sættes i kraft for Grønland med de afvigelser, som de
særlige grønlandske forhold tilsiger.
Stk. 4. Lovens §§ 3-5,
10-14, 18, 19, 21, 24, 26, 30-35, 37, 39, 40, 75, 76, 80, 90, 98,
100, 101, 103 og 104 kan ved kongelig anordning helt eller delvis
sættes i kraft for Færøerne og Grønland
med de afvigelser, som de særlige færøske eller
grønlandske forhold tilsiger.