Det Politisk-Økonomiske Udvalg 2008-09
PØU Alm.del Bilag 103
Offentligt
![704706_0001.png](/pimage/TingDok_Bilag/2009_07/704706/704706_0001.png)
![704706_0002.png](/pimage/TingDok_Bilag/2009_07/704706/704706_0002.png)
![704706_0003.png](/pimage/TingDok_Bilag/2009_07/704706/704706_0003.png)
![704706_0004.png](/pimage/TingDok_Bilag/2009_07/704706/704706_0004.png)
NOAH’s holdning til CCS som klimaredskabEfter NOAH’s mening er der en lang række problemer ved CO2-separering og –lagring (på engelskCarbonCapture and Storage),som tilsammen gør, at vi må afvise det som en holdbar metode til at reducereCO2-udledningen fra afbrændingen af fossile brændsler.NOAH mener grundlæggende, at CCS strider mod EUs og Danmarks politikker på miljøområdet.I det følgende beskrives en række af de konkrete problemer som gør, at CCS efter NOAH’s meningmå afvises som en løsning på klimaproblemerne:Timing – kan CCS levere reduktioner i tideNOAH mener, at CCS er en teknologi, der ikke skal satses på, fordi CCS samlet set ikke er stand tilat levere de reduktioner, der er brug for – og slet ikke på kort sigt. CCS bliver tidligst udviklet til kom-merciel brug i 2020. Og først fra 2030 kan man regne med, at CCS vil være udbredt i nævneværdiggrad. Det er alt for sent set i forhold til de hurtige reduktioner der skal til, hvis det skal lykkes at holdetemperaturstigningen under 2 grader. CCS risikerer på både kort sigt og flere årtier frem at lægge beslagpå mange milliarder kr., som ellers kunne anvendes på vedvarende energi og energibesparelser, der giverCO2-reduktioner her og nu.Miljøpåvirkningerne fra CCSNOAH mener, at CCS med en 40 procent forøgelse af kraftværkernes energiforbrug og det tilsvarendestørre behov for brydning af kul, transport af kul, indfyring, CO2-opsamling, komprimering, transport,injektion og lagring, strider imod selve ånden i den danske Miljøbeskyttelseslov.Det gælder f.eks. principper om:- at forebygge og bekæmpe forurening af luft, vand, jord og undergrund samt vibrations- og støjulemper(Kap. 1, § 1, stk. 2, pkt. 1)- at begrænse anvendelse og spild af råstoffer og andre ressourcer (Kap. 1, § 1, stk. 2, pkt. 3)- at fremme anvendelse af renere teknologi (Kap. 1, § 1, stk. 2, pkt. 4)- at fremme genanvendelse og begrænse problemer i forbindelse med affaldsbortskaffelse (Kap. 1, § 1, stk.2, pkt. 5)- at der ved lovens administration skal lægges vægt på, hvad der er opnåeligt ved anvendelse af den bedstetilgængelige teknik, herunder mindre forurenende råvarer, processer og anlæg og de bedst muligt forure-ningsbekæmpende foranstaltninger. Ved denne vurdering skal der lægges særligt vægt på en forebyggendeindsats gennem anvendelse af renere teknologi. (Kap. 1, § 3, stk. 1)- at der ved bedømmelsen af omfanget og arten af foranstaltninger til forebyggelse og imødegåelse afforurening skal lægges vægt på hele det kredsløb, som stoffer og materialer gennemløber, med henblik påat begrænse spild af ressourcer mest muligt (Kap. 1, § 3, stk. 2, pkt. 2).Vi mener også, at EUs CCS-direktiv er i strid med EUs miljøpolitik f.eks. princippet om forebyggen-de indsats, princippet om at indgreb over for miljøskader skal ske fortrinsvis ved kilden og princippet om,at forureneren betaler.NOAH mener, at CCS medfører en unødig ekstra miljøbelastning som følge af det ekstra forbrug afenergi, vand og råstoffer med tilhørende emissioner. Det er kun CO2 der falder, mens udledningen afforsurende stoffer, næringsstoffer (eutrofiering) samt stoffer der danner lav-ozon stiger voldsomt. CCSrepræsenterer en gammeldags ”end of pipe” løsning der kun virker ind på et af de mange problemer for-bundet med brug af kul – nemlig CO2. Alle andre problemer som f.eks. brydning og transport af kul,
tungmetalforurening, forsuring, eutrofiering og dannelse af lav-ozon, forværres.CCS bryder også med den nuværende affaldsstrategi, der går ud på at minimere deponering ved atfremme genbrug, genanvendelse, forebyggende indsats og renere teknologi. Hvis først der etableres enaffaldsstrøm af flydende CO2 til undergrunden, åbnes der en ladeport for ad den vej at skille sig af medmange andre af samfundets affaldsproblemer.NOAH er imod etablering af en ny CO2-infrastruktur med pipelines, trykstationer, injektionsfaciliteter,CO2-lagre m.m., fordi det vil medføre indgreb i terræn og landskab samt gå ud over tilfældige mennesker.Normalt vil man i lands- og kommuneplaner kunne se, hvor kommende infrastrukturanlæg kan forventes,og den enkelte borger eller virksomhed har et grundlag at gå ud fra. Med CCS introduceres en helt nyinfrastruktur, der går på tværs af de nuværende strukturer, og det vil kunne ramme mange borgere ogvirksomheder.NOAH mener ikke, at CCS er til almenvellets nytte og skal således ikke kunne begrunde ekspropria-tion af jord og ejendom i forbindelse med seismiske forundersøgelser, etablering af boringer, pipelineseller injektionsfaciliteter.NOAH mener, at CCS vil medføre øget forurening med bl.a. giftige aminforbindelser, som er de stof-fer, der skal bruges i store mængder i CO2-indfangningsprocessen.NOAH frygter, at den deponerede CO2 ved uheld eller fejlvurdering af lagringsstedernes tæthed kanfrigøres til havbunden og de overliggende vandmasser med alvorlige forsurende ødelæggelser til følge i detmarine miljø, eller såfremt udslippene sker på land, trænge ind i kældre og huse og i værste fald forgiftebeboerne og gøre husene ubeboelige.Klimaeffekter fra CCSNOAH mener, at fortalerne for CCS vildleder politikerne og befolkningen ved at påstå, at CCS kanbidrage væsentligt til løsning af klimaproblemet. Vildledningen sker bl.a. ved at fremhæve, at CCS kanfjerne 85-90 procent af kraftværkernes CO2. Det er imidlertid kun i teorien. Så høje fjernelsesprocenterer endnu ikke vist, hverken i pilotanlæg eller i fuldskala anlæg. Det nævnes heller ikke, at de teoretiskeprocenter kun gælder for selve indfangningsprocessen (capture-leddet). Man skal selvfølgelig se hele kæ-den af CCS-aktiviteter i sammenhæng, og her sker der udledning af drivhusgasser fra alle led undtagencapture-delen – udledninger der skal fraregnes capture-delens CO2-indfangning. Endelig skal det ekstraenergiforbrug på i størrelsesordenen 40 procent med tilhørende brydning og transport af kul m.m. indreg-nes i alle led.En sådan beregning viser, at CCS som helhed kun kan forventes at reducere CO2-udledningen med70 - 75 procent og det selv med den meget teknologioptimistiske antagelse, at capture-delen kan opnå atindfange 85 procent i fuldskalaanlæg. Det skal ses i lyset af, at CCS netop markedsføres som redskabettil, at vi kan og skal fortsætte brug af kul i energiforsyningen. Klimamæssigt er problemet åbenlyst, fordiden tredjedel til en fjerdedel, der ikke indfanges, i sig selv hurtigt vil kunne ”fylde” atmosfæren til detpunkt, hvor vi med stor sandsynlighed vil få en temperaturstigning på over 2 grader celsius.De nuværende reserver af kul og olie kan ved afbrænding føre til en udledning på i størrelsesordenen18.000 Gt CO2. Selv hvis man - helt urealistisk - antager, at CCS-anlæg her og nu kunne kobles til allekraftværker, der benytter kul- og olie, og at disse anlæg fjerner de omtalte 70 procent af CO2-udledningen,så vil CCS i løbet af 100-150 år føre til en udledning på mindst 5.400 Gt CO2. Hertil skal så lægges emis-sioner fra afbrænding af gas samt virkningen fra alle andre drivhusgasser. De mængder drivhusgasser,der ifølge IPCCs fjerde statusrapport kan udledes i det 21. århundrede, før temperaturintervallet 2,0-2,4grader celsius med stor sandsynlighed overskrides, ligger i intervallet 800-1500 Gt CO2. I øjeblikket ud-leder vi globalt en mængde drivhusgasser svarende til omkring 50 Gt CO2 per år.Derfor – selv om vi brugte alle samfundets midler på at etablere CCS den dag i morgen, så vil vialligevel hurtigt møde klimasystemets fysiske grænse for 2 graders temperaturstigningen. CCS vil sam-tidig ødelægge eller forsinke mulighederne for en udvikling med energibesparelser og VE. CCS er ikkeløsningen på klimaproblemet.
Økonomien i CCSNOAH mener, at CCS er en alt for dyr måde at reducere udledningerne af CO2 på. Med udsigt tilen CO2-reduktionspris for CCS på i størrelsesordenen 1700 kr. - eller 17 gange højere end hvad det gene-relt koster at reducere et ton CO2 i EU (CO2-kvoteprisen maj 2009), - så vil en politisk beslutning om atbruge milliarder af skatteydernes penge på støtte til realiseringen af CCS reelt betyde, at mulighederne forVE og energieffektiviseringer ødelægges. CCS vil lægge beslag på mange milliarder kroner til forskning,udvikling og demonstration.CCS kan kun komme til at spille en negativ rolle i klimaspørgsmålet – fordi teknologien vil tappe detrods alt begrænsede samfundsmæssige midler, der er til rådighed til at bekæmpe problemerne. Vigtigeår vil gå tabt i udviklingen af den nødvendige energieffektivisering og de vedvarende energikilder, deralene kan yde en sikkerhed for, at samfundet kan overleve på længere sigt.NOAH er derfor imod enhver anvendelse af offentlige midler til CCS.Vi mener, at det vil være en samfundsøkonomisk fejl at gå videre med CCS, hvad enten det er medoffentlige eller private midler.Offentlig finansiering af CCSMed finansiering menes her tilvejebringelse af det nødvendige finansielle grundlag i form af subsidierog privat kapital til opførelse af de nødvendige anlæg, der skal til, for at CCS-teknologien kan fungere.CCS er i dag hverken drifts- eller samfundsøkonomisk rentabel. Og der er ikke udsigt til, at det vilændre sig i de kommende årtier. Hvis CCS skal realiseres, kan det med andre ord kun ske ved hjælp afmassive offentlige investeringer i teknologien.NOAH er imod enhver anvendelse af offentlige midler til finansiering af CCS.Fortalerne for CCS har været meget dygtige til at skabe forståelse i EU for, at der er brug for mas-siv offentlig støtte til forskning og udvikling, pilot- og demonstrationsanlæg. Og i ’fortællingen’ om CCSer det i høj grad lykkedes at fremstille CCS som en nødvendig overgangsteknologi.Offentlig støtte kan medvirke til at give CCS en konkurrencefordel i forhold til energieffektivisering ogvedvarende energiteknologier.Mange private firmaer, energiselskaber og organisationer har på linie med en del offentlige forsknings-institutioner en klar egeninteresse i de meget store projekter som en udvikling med CCS vil medføre.NOAH mener, der er et stort behov for øget offentlig indsigt og diskussion af disse interessenters rolle ibeslutningsprocessen omkring CCS.NOAH mener, at den offentlige støtte på energi- og jordbrugsområdet skal gå til 1) energibesparelser(stop energispild, adfærd, sluk lyset); 2) energieffektivisering i alle sektorer (isolering, ny teknologi); 3)vedvarende energi; 4) forskning og udvikling inden for landbrug og skovbrug, så disse sektorer ophørermed samlet set at bidrage til drivhusgasudledningerne; 5) ændret arealanvendelse så landbrug og skovbrugtilsammen bidrager med markante netto-optag af kulstof i jord og planter. Pengene kan gå til forskning,udvikling, demonstration, markedsintroduktion samt arealomlægning.Sikkerhed og lageransvar (liability)NOAH finder det uacceptabelt, at kommende generationer på baggrund af nuværende dispositioner skalovertage et sikkerhedsmæssigt, økonomisk og miljømæssigt problem, hvis omfang det i dag er umuligt atsige noget endeligt om.Men vi ved, at der ville blive tale om meget vidtstrakte lagre, der kræver overvågning i en meget langårrække.I den forstand ligner det spørgsmålet om sikkerhed for lagring af radioaktivt materiale fra atomkraftvær-ker. Det forudsætter en stabilitet i samfundene, som der ikke er historisk fortilfælde for.
NOAH finder det helt urimeligt, at de udførende selskaber kan slippe ud af lageransvaret umiddelbartefter lagerets endelige forsegling. Det er, hvad bl.a. EU lægger op til i CCS-direktivet, der var en del afEUs Energi- og klimapakke fra 2008.CCS i CDMNOAH har været imod de fleksible mekanismer i Kyoto-protokollen - både før og efter deres vedta-gelse. I Kyoto blev det besluttet at etablere et globalt CO2 handelssystem (Capand Trade)med CDM(CleanDevelopment Mechanism)som den mest betydende mekanisme. Jordens kulstofkredsløb skullegøres til en vare og CO2-reduktioner i ulande, betalt af ilande eller deres virksomheder, skulle udbetalestil ilandene i form af projektkreditter, der kan modregnes ilandenes CO2-reduktionsforpligtelser.NOAH tager afstand fra, at lande eller virksomheder via CDM kan opfylde deres reduktionsforpligtelserved at gennemføre projekter i udviklingslande. NOAHs holdning er, at den rige verden skal reducere såmeget som muligt så hurtigt som muligt på hjemmebane. Samtidigt skal de rige lande finansiere en omfat-tende klimaindsats i udviklingslandene, men altså ikke i form af CDM-projekter. NOAH er derfor også iudgangspunktet imod den fossile industris forslag om, at CCS skal godkendes som en af de projekttyper,der skal kunne generere kreditter under CDM. Argumenterne imod er f.eks.:•At omfanget og betydningen af CDM vil øges med accept af CCS i CDM. Det vil yderligere svækkeilandenes motivation til at udvikle og agere innovativt i forhold til energibesparelser og udviklingaf vedvarende energiteknologier, når ilandene billigt kan opfylde deres nationale forpligtelser ved athave CCS-anlæg kørende i ulande.•At CCS har potentiale til at oversvømme verdens CO2-handelssystemer med kreditter med store faldog udsving i CO2-kvoteprisen til følge. Det vil skade innovation og udvikling af CO2-reducerendeteknologi.•At CCS i ulandene risikerer at blive iværksat uden en tilstrækkelig lovgivningsmæssig ramme, derkan sikre forsvarlig deponering, monitorering og håndhævelse af hvem der har lageransvaret.•At CCS vil forstærke udviklingslandenes afhængighed af kul og af en teknologi, der er i hændernepå udenlandske selskaber.•At ulandene vil binde deres energifremtid til et centraliseret system med et stort input af kul, ogdermed forpasse muligheden for i stedet at gå direkte til et bæredygtigt, decentraliseret energifor-syningssystem baseret på lokale vedvarende energikilder.•At ulandene risikerer at hænge på det langsigtede lageransvar samt leve med eventuelle utilsigtedekonsekvenser af CCS-teknologien.•At de rige lande vil høste fordelen af inddragelse af CCS i CDM gennem en betydeligt forøgetmængde billige projektkreditter og give anledning til at slække på den hjemlige reduktionsindsats.•At projekternes størrelse vil betyde, at nogle få, teknologisk relativt veludviklede udviklingslandevil få en uforholdsmæssig stor del af projekterne – og den allerede eksisterende skævhed i CDM vilblive øget.•At CCS i CDM - lige som hele CCS teknologien (eller komplekset af teknologier) - ikke har væretgenstand for en synlig offentlig debat. Den danske regering har ikke indsendt sin egen indstillingtil den høring, der har været i UNFCCC, men nøjedes med at ytre sig via embedsmænd på deindre linjer i EU til videre foranstaltning sammen med de andre EU-landes indstillinger. Dvs. athverken Europa-udvalget eller Energiudvalget eller Miljø- og Planlægningsudvalget har fået forelagten indstilling fra regeringen.NOAH’s samlede konklusion angående CCS er, at det er en teknologi, som verdener bedst tjent med at lægge bag sig - jo før jo bedre. CCS vil være en gigantisk fejlin-vestering, som blot vil føre os nærmere til en klimakatastrofe.Miljøbevægelsen NOAH Nørrebrogade 39 2200 København NTelefon: 35 36 12 12e-mail: [email protected]